199 



Solsort er mindre almindelig, den kalles her svarttrast. I Ædnæsbergene har jeg i 

 to år iakttatt den ved redet. 



Steindulp (Steinsmæk) og Buskskvett finnes begge i distriktet. 



Rødstjert forekommer almindelig og kalles i Vardal ..Bfannsjært". Vårtrekket inn- 

 traff i Vardal i 1920 mellem 'j-, og Vs. 



Bjellefuglen har jeg skutt ved Ransfjordstranden (under Kronborg i Fluberg) i Land 

 den -% 1917. Almindelig nede i selve bygden er den ikke, da de „landdinger" jeg viste 

 den til, intet kjente til den, men på Lands-veståsen treffes den ved setrene om våren og 

 med „javna" også om høsten. Tror den ruger i de høiere liggende trakter, som Skillings- 

 hovden m. fl., men sikkerhet herom har jeg ikke. 



Rødkjelk forekommer almindelig! Til Vardal inntraff vårtrekket i 1920 i regnvær, 

 sydøstlig vind, den '^/4 (flere eksempl.). 



Jernspurv. I jakttiden i september måned har jeg sett flere eksempl. av denne art 

 på gjennemtrekk i Land. 



Sakssvale, Taksvale og Sandsvale kalles alle oftest bare „sulua". 



Tårnsvalen er almindelig! 



Kvellknarren hørte jeg selv ved Lien i Land den 17 mai 1915; kun to ganger tidligere 

 har jeg hørt den heroppe, endda jeg næsten hver kveld er i skogen; og ofte besøker de 

 mest forskjelligste distrikter på Oplandene. 



Vendehalsen kalles almindeligst „Gaukføa". Dens ankomst i 1920 var ^5- 



Gjøken. „Hver gård har sin gauk". I 1920 hørtes den i Land første gang ^/s og i 

 Mjøstraktene i 1922 først den 19 mai. 



Vandrefalken skal en gang være skutt på Veståsen i Land. 



Jaktfalken er en hyppig gjest i jakttiden om høsten så vel i Østsinnen som i Torpa. 



Tårnfalken ruger neppe i Land, men jeg har sett den ved Kronborg, hvor den blev 

 kalt „Veirstillar"; dette navn har jeg også hørt anvendt på fjellvåken. I 1922 inntraff den 

 første flokk (6 stk.) ved Gjøvik 14 mai. 



Fjellvåk er gjennemreisende trekkfugl i traktene omkring Ransfjorden og Mjøsen. 

 Ved Brøttum ved Mjøsen hadde dog et fjellvåkepar rede med 4 just utfløine unger som- 

 meren 1914. Om den ruger i Land vet jeg ikke, derimot sees den år om annet i juli 

 måned i Torpa og Østsinnen, men her er det ikke langt unda fjellet. 



Musvåk ruger i alle bygdelag, men mange er der ikke av denne art. 



Spurvhauk er almindelig! 



Heiren er en sjelden gjest i Land, og mig bekjent blott iakttatt en enkelt gang under 

 trekket. De fleste „hægrer" som her blir sett, er nok utelukkende traner (Grus grus). 



Ringduen og Skogduen ruger begge her og ankom våren 1922 henholdsvis 2 mai 

 og 21 april. Disse arter er dog ikke helt uskadelige for landmannen, især hvor de op- 

 trær i større flokker, som til eksempel på Romerike, og øverst i Blaker. På en gård 

 ved navn Rustad i Blaker var der flere hundrede av dem. Jeg skjøt om eftersommeren 

 nogle stykker som alle hadde kroen full av korn, og det er ikke bare „avfalls" korn de 

 tar, også av erteakrene forsyner de sig. 



Fiskemåken kommer i små flokker i mai — juni op gjennem Ransfjorden og Mjøsen. 



Kjell har jeg ikke truffet i Land, derimot skjøt jeg i mars 1911 en kjell på Skuns- 

 rudgrunnen i Biri. 



Heiloen trekker også herover. 



Viben har sitt trekk efter Ransfjorden. Våren 1920 blev således et eksempl. skutt 

 i Land. 



Fiskelita (Strømsnipen) ruger almindelig efter de fleste vassdrag i distriktene. 



Rødstilken (Strandsneppen) kalles her blott Snipa, den forekommer kun under vår- 

 trekket i april på Ransfjordens vestside, ellers alm. om høsten i august. Den har i indre 

 Land sitt optrekk efter vandveiene Tyrifjorden og videre langs med Ransfjorden. Efter 



