231 



lar dette sig dog ikke gjøre her, men „anmeldelsen" begynner med, at 

 , „Ørjan Olsen har nu talt offensiven'\ samt at ..beskyldningene for plagiat 

 og feil tilbakevises her som det synes eftertrykkelig" , likesom ..det påvises, 

 at det i virkeligheten er hr. Sch. som i en utrolig utstrekning har plagiert 

 Collett" ; til slutt fremholder den ærede anmelder da også, at ..Brosjuren 

 er bassert på et ugjendrivelig bevismateriale", og endelig — som rosinen 

 i pølsen — at det nu er „den annen part som har fått utspillet". Dette 

 kunde nu ellers været bra nok, om det da ikke hadde været just denne 

 „annen part" — Ørjan Olsen selv — som hadde skrevet denne pyntelige 

 «anmeldelse" om sig selv og sit verk. Ved de anstillede undersøkelser 

 viste det sig nemlig, at „anmeldelsen" ordrett enslydende samtidig var 

 „redaksjonel" også i et snes andre 2nen klasses aviser') spredt over hele 

 landet optil Finnmark; til og med den samme klingende overskrift: „Stri- 

 den om Norges Fugle tar en ny vending! Ørjan Olsen griper offensiven!" 

 var den samme i de alle. Og selv om nu „to sjele kan ha én tanke", lar 

 vel dette forhold sig vanskelig overfore til å gjelde 20 redaktørsjeler. Til 

 overflod skriver dog forlegger J. W. Cappelen (i skrivelse dat. Kristiania 

 16. august 1922) om denne samme avis-„anmeldelse" : 



„Den i det tilsendte expl. opklæbede avis-anmeldelse fulgte ganske rigtig i manuskript 

 med som bilag i dr. Olsens brochyre sammen med en følgeskrivelse fra ham selv: ..Til 

 redaksjonen" . 



Men næste gang hr. Ørjan Olsen skriver «offentlige anmeldelser" på 

 sine egne verker, bør han påse at han ikke blander sin presse-korrespon- 

 danse sammen med sin øvrige korrespondanse. 



Så lite smigrende nu ovennevnte historie enn er for den norske presse, 

 er den det ennu mindre for Ørjan Olsen selv; imidlertid overgikk dog 

 hr. Olsen endog sig selv kort efter, idet «Aftenposten" for 17. oktober 

 1922 da inneholdt følgende notis: 



„En Berigtigelse" . — Fra J. W. Cappelens forlag utsendtes for nogen tid siden til 

 aviserne en av konservator Schaanning i Stavanger forfattet brochure betitlet „Norsk 

 Videnskap i Fare". Da det kort efter viste sig, at de i denne brochure forekommende 

 injurier mot di. Ørjan Olsen var basseret paa urigtige paastande, har J. W. Cappelen i 

 disse dage sendt pressen en berigtigelse o. s. v." 



Denne meddelelse blev selvfølgelig straks offentlig dementert (i «Aften- 

 posten" og flere aviser ^^/ii 1922) av forlegger J. W. Cappelen som „absolut 

 urigtig", og ved en samtidig foretagen undersøkelse av ,,Aftenposten"s 

 hovedredaktør lykkedes det å bringe på det rene, at den falske meddelelse 

 var forfattet av Ørjan Olsen selv og av ham personlig innsmuglet i nevnte 

 avisredaksjon. Derimot var Cappelens egenhendige følgeskrivelse til redak- 

 sjonen samtidig forsvunnet — og refleksjonene gjør sig selv. 



Idet jeg herved avslutter kapitlet Ørjan Olsen, medgir jeg at der er 

 brukt sterke uttrykk i denne affære, men dog allikevel ikke for sterke; 



') nemlig bl. andre: „Tønsberg Blad' "■ -, 22, ^Østerdalens Ai<is~ (Elverum) "',,-. 22, ^Dagsavisen" (Trondhj.) 

 ''/:, 22, „Trondhj. Adresseavis' '^/,-, 22, „Valdres~ (Fagernes) "■ ;, 22, ^Vestlandske Tidende" (Arendal) '" ,s 22, 

 „Nord-Trøndelag" (Stenkjær) '^ j 22, „ Jarlsberg og Larvigs Amtstidende" '^ ,-, 22, ..Sørlandets Socialdemokrat" 

 (Kr.sand) '^ - 22, ..Kongsberg Tidende^' -^'.^ 22, .Tromsø Stifttidende" -\'j 22, ^Østerdølen" (Tønset) -■'',.-; 22. 



