246 



Kragerø og Egersund, hvorfra fortiden foreligger 47 kjente fund (42 

 hanner | 5 hunner). lalt kjennes nu 55 typiske expl.') (se kartpl. VIII nr. 8). 

 Englands-Orren, Lynirus t. britannicus (Witherby & Lønnberg 

 1913). Hannen ligner helt hovedarten, mens hunnen derimot er mørkere 

 og sterkere rødbrunt farvet end hovedartens hun. Bryst, overgump og 

 øvre haledekkfjær mangler helt grå innblanding; øvre vingedekkfjær og 

 skulderfjær likeledes uten hvite pletter. Undersidens sorte tverstriper er sma- 

 lere, særlig på undre haledekkfjær, hvor de har en bredde av blott 3—6 

 mm. mot 6 — 8^mm. hos hovedarten. Den bebor Skotland med nærmeste 

 Hebrider-øer samt Nord-England, dessuten Dorset, Devonshire, Somerset 

 og Wales (se kartpl. VIII nr. 7).2) 





Fig. C. Hale av Jenessei-Orren (Lyrurus t. tschiisii) J 9 

 (Efter Ornith. Jahrb. 1907) 



Steppe-Orren, Lyrurus t. viridanus (Lorentz 1891). Hannens hals 

 og rygg stålblå med svak grønlig glans uten spor av violet skimmer; 

 armsvingfjærenes rotdel hvit helt til 25—30 mm. fra spissen, hvorved et 

 betydelig bredere (fra 25 — 45 mm. brett) vingebånd fremkommer, mens 

 det sortbrune vingebånd blott får en bredde av 12—20 mm. Også den 

 hvite brem langs armsvingfjærenes spiss samt de hvite rotpartier på 

 hånddekkfjær og „Iillevingen" er mere fremtredende; dessuten er halens 

 styrfjær ca. 25 mm. lenger og benenes fjærklædning lysere (næsten helt 

 hvitaktige med brun melering). Hunnen skiller sig skarpt fra hoved- 



') Foruten de 53 Bjerkreims-Orrer, som er nevnt i forteg-nelsen i dette tidsskrift s. 159 og s. 166, er senere 

 tilkommet 2 hunner, hvorav 1 (fra Jensens vildtforretninj i Kristiania i desember 1921) er avbildet i „Norsk Jæger- 

 og Fiskerforenings tidsskrift 1922 s. 312, mens den annen blev innsendt hit til Stavanger Museum fra Bjerkreim 



■') Konfer. draktbeskriveUe etc av H. F. Witherby & Lonnberg i „British Birds" vol. VI 1913 pag. 270—271. 



