249 



Den g-amle hun har 

 over- og underside fint 

 tverstripet av sort og rust- 

 gult, styrfjær og sving- 

 fjær sort-brune, de første 

 med uregelmessige, rust- 

 røde tverbånd, strupen 

 hvitaktig, underliv ens- 

 farvet brunsort, undre 

 vingedeki<fjær hvit- og 

 brunflekkete, axillarer 

 hvite hos begge kjønn. 

 De yngre fugler har helt 

 avvikende drakter; såle- 

 des beskriver Max.Noska 

 (i„Ornith.Jahrbuch" VI 

 1895) foruten dununge- 

 drakt og første høstdrakt 

 for ung han og ung hun 

 også 3 forskjellige vår- 

 drakter henholdsvis for 1-årig, 2-årig og 3-årig han, samt for 1-årig og 

 2-årig hun, dessuten også for hun i 2nen høstdrakt, ialt således hele 9 

 forskjellige drakter sammenlagt for begge kjøn. Arten, som også er be- 

 skrevet under synonymet Tetrao acatoptricus (Radde 1884), bebor Store- 

 og Lille-Kaukasus, hvor den har tilhold på fjellskråningene nær skog- 

 grensen, sjelden under ca. 1500 meters høide (i rhododendrom-sonen, 

 mellem 2000 3600 m. h.'); se kartpl. VIII B). 



Fig. E. Orrhane (fuldstændig Albino) 

 i Tromsø Museum 



II. 



Varieteter (aberrasjoner). 



§ 1 i Darwins berømte love: „Wide-ranging, much diffused and com- 

 mon spedes vary most," kunde forsåvidt godt været fremsatt med særlig 

 henblikk på Orrfuglen; ti som nevnt i innledningen her synes denne å 

 besitte en nærsagt fenomenal disposisjon for individuelle farve-variasjoner. 

 Og årsaken hertil må søkes i abnormiteter enten i fuglens generasjons- 

 organer eller i dens hudsystem.-) Virkningen av disse abnormiteter, 

 henholdsvis de indre og de ytre, er yderst forskjellig, men da foran- 

 dringene (variasjonene) fra den normale fjærdrakt her foregår efter to helt 



') I „Fauna och Flora" (1911 pag. 279) fremholder Professor Lonnber^ den store interesse Kaukasus-Orren har 

 såvel dyrgeografisk som utviklingshistorisk sett, idet den tydelig står på et oprindeligere stadium enn den alm. 

 orrfugl. Herfor taler ikke bare dens enklere fjærdrakt, idet den mangler både lyrehalen med de hvite undre dekk- 

 fjær samt det hvite vingespeil, men også det eiendommelige forhold, at unghannen gjennem et helt år fremover 

 beholder sit „feminine" utseende og forst får sine maskuline svarte farver ved den 2nen tjærfelning. 



-) Konfcr. Collett i „Nyt Magasin f. Naturvid" 1894. pag. 143; '..Disse variationer har dels sin grund i ab- 

 norme tilslande i hudsystemet (fuldstændige eller partielle albinismer eller erythrismer, dels i generationsorganerne 

 (sterilitet)". 



