250 



forskjellige principper, kan også samtlige varieteter her mest praktisk') 

 innordnes i to helt skilte grupper, hvorav den ene omfatter alle mere 

 eller mindre albinistiske (unorm. hvitfarvede) og melanistiske (unorm. sort- 

 farvede) fugler (A-gruppen: Heterochrosis), mens den annen omfatter de 

 sterile (ufruktbare) individer (B-gruppen: Interseksualitet). 



Heterochrosis (av det græske éteooc og /f'"'"'-: = farve) blir således 

 her den kollektive terminus^) for alle unormalt farvede (atypiske) fjær- 

 drakter, som fremkommer enten ved fullstendig mangel på mørkt pigment 

 (albinisme), eller ved delvis å mangle pigment (partiell albinisme), 

 eller også ved overflod på sort pigment (melanisme), mens derimot 

 den annen terminus Interseksualitet omfatter samtlige „sterilitets-typer" 

 i deres mere eller mindre intermediære fjærdrakt, sammensatt dels 

 av hannens og dels av hunnens sekundære kjønnskarakterer. Ved indtre- 

 dende sterilitet anlegger nemlig hunnen som bekjent en fjærdrakt som 

 mere eller mindre nærmer sig hannens — og omvendt; en steril orrhøne 

 kan derfor omtrent se ut som en orrhane, idet dens fjærdrakt forandres 

 fra brunspraglet til blåsort, og selv halen omformes og antar orrhanens 

 lyreform. På den annen side forandrer den sterile orrhane sit utseende i 

 retning av orrhønens: den blåsorte fjærdrakt blir brunspraglet og tver- 

 båndet og mister sin glans, og blott fuglens størrelse forblir uforandret. 

 Disse er de ekstreme tilfelder, og der forekommer mange farveoverganger, 

 men da disse variasjoner næsten altid går i retning av artens normale 

 anlegg, blir individets fjærdrakt allikevel altid harmonisk, et forhold som 

 derimot forholdsvis sjeldent kan påvises innenfor den annen gruppe varie- 

 teter; særlig gjør således albinos og spesielt partielle albinos i sin usy- 

 metriske og helt tilfeldig hvitflekkede drakt altid et avgjort uharmonisk 

 inntrykk. 



I den eldre litteratur behandles i almindelighet samtlige aberrasjoner 

 underett; albinistiske individer behandles ut fra samme synspunkt som de 

 sterile typer, idet samtiden da ikke var klar over disse gruppers vidt for- 

 skjellige oprinnelsesforhold ; særlig synes man således forholdsvis sent å 

 ha kommet til klarhet over steril-gruppens virkelige natur, og ennu i 

 1837 beskriver den kjente engelske ornitholog Gould en orrhøne i steril 

 fjærdrakt som en ny art: Lyurus Derbianus (i „Proc. Zool. Soc. London" 

 1838)'), likesom Lathams „Nemesian grouse" sikkerlig også blott repre- 

 senterer et overgangs-stadium i en av vor almindelige orres sterilitets- 

 drakter''), og først i 1840 blev en steril orrhøne såvel avbildet som be- 

 skrevet under den riktige signatur av Sven Nilsson^). Men ennu i mange 



') Hvis alt foreliggende materiell var anatomisk undersakt burde der ved grupperingen her selvsagt riktigst 

 være tatt hensyn til den dypere årsak til det atypiske utseende ; men da nu engang denslags undersøkelser ikke kan 

 foretas på et skindmateriell. likesom de anatomiske undersøkelser også oftest i realiteten blir resultatlose, turde 

 ovenstående fremgangsmåte være den mest praktisk anvendbare. 



-j I „Dictionary of Birds", London 1893-1896 pag. 99 definerer professor A. Newton termen Heterochrosis 

 som omfattende „albinism", „melanism", „xanlhochroism" og „erythrism." 



■') Konfer. også Sundevall i „Ofversigt Kgl. Vet. Forh." 1845 pag. 130. (..Lyurus" trykkfeil for Lyrurus). 



*■) Joannis Latham: „A general Synopsis of Birds", London 1783 pag. 795. 



'") i „Illuminerade figurer til Skandinaviens Fauna" med text, utgifne af S. Nilsson, 2. bd. med 200 hånd- 

 kolorerade plancher af M. och W. von Wright och M. Korner. Lund 1832- 1840. 



