251 



år fremover forblev dog dette riktige forhold ukjent for en stor del av 

 Europas ornithologer^). I den norske ornithologiske litteratur finnes så- 

 ledes de første bemerkninger herom i „Nyt Magasin for Naturvidenskap" 

 for 1848, hvor professor H. Rasch kort meddeler: 



„Allerede i flere Aar har Museet været i Besiddelse af en steril Aarhøne, der i Farve- 

 tegning nærmer sig Hannen endnu mere end den som Professor Nilsson i sit Pianche-Verk 

 har ladet afbilde og kortelig beskrevet. Saadanne sterile Hunner synes ikke at være 

 meget sjeldne, hverken hos denne Art eller Tetrao Urogallus ; thi i Stockholms Riksmuseum 

 opbevares flere, og Jernverkseier Aall besidder ogsaa et Par". 



I samme tidsskrift for 1864 beretter senere også R. Collett om: 



„4 sterile Aarhøner eller gamle Individer, der have ophørt at lægge Æg, og antage en 

 noget mørkere Farve og Hannens kløftede Hale. Den ene er indleveret i 1838, den an- 

 den i Marts 1854. Den tredie er i Sommerdragt og skudt av Lector Friis i 1856. Den 

 fjerde er tillige noget afvigende, da den har flere hvide Fjære, hvid Øientrakt og et 

 bredt, hvidt Baand under Struben". 



I løpet av den næste menneskealder (mellem 1864 — 1892) lykkedes det 

 så Collett på grunnlag av et tallrikt materiale å utarbeide sine: „Aberra- 

 tioner av T. tetrix"-), og inndeler han sine resultater herover i følgende 

 3 avsnitt: 



„A. Albinismer (eller Eryihrismer)", som fordeles paa 6 Grupper: 

 1 „Hvide Indiv.". 2. „Bleggraa (uplettede) Indiv." 3. „Bleggraa (plettede) 

 Indiv." 4. «Partielle Albinismer" (som omfatter: a. „Hvid Strube og 

 Forhals", b. „Hvidspraglede Indiv.", c. „Ryggen hvidbroget". 5. „Blegt- 

 farvede (plettede) Indiv." 6. „Rødgule (plettede) Indiv." 



„B. Hanefjærede (sterile) Hunner", som efter den forskjellige utvik- 

 lingsgrad av det atypiske fjæranlæg henføres til 4 forskjellige stadier 

 „som i mere eller mindre Grad ligner Hannens"-*). 



„C. Hønefjærede (sterile) Hanner", som „have anlagt en Dragt, der 

 ligger omtrent midt mellem den normale Dragt hos Han og Hun, og 

 stemmer næsten indtil de mindste Enkeltheder overens med det Stadium 

 af de hanefjærede Hunner, som ovenfor er omtalt som det tredje". 



') Konfer. S. Nilsson i Skandinavisk Fauna l3die upplag^en 1858), hvor han pay. 65 anmerker: Hr. R. Tobias 

 har i „Cabanis Journal" 1854, s. 88 afven beskrifvit en steril orrhøna, uten at, som det synes, hafve vetat att en 

 sådan redan var beskrifven och aftecknad". 



-■| Se R. Colletts, Mindre Meddelelser" i „Nyt Mag. f, Nalurvid." Bd. XXXV, Kristiania 1894, pag-. 143-146. 



■') Collett anforer sammesteds uttrykkelig, at det p. t. er ukjendt „om disse Dragter kunne bæres successive 

 af det samme Individ eller om denne hos hvert saadant er uforanderlig", og som „de vigtigste af disse abnorme 

 Dragter" nævner han følgende 4 stadier : 



„/s/e Stadium. Alle Legemets Fjære have en mørkere Tone end normalt, især ere Halefjærenes brune Tvær- 

 baand smale, og forsvinde næsten helt paa de yderste Halefjær. Overgumpen har blaa Glands. De yderste Hale- 

 fjær lidt forlængede". 



„2det Stadium. Halsfjærene med Spor af blaa Glands. Strubefjærene have blaasorte og hvidagtige Tverbaand, 

 en hvid Strubeplet mer eller mindre tydelig. De undre Haledækfjær i Regelen uplettede hvide, men undertiden have 

 de Spor af pletter. Underlivet mørkt graabrunt, fint vatret. De yderste Halefjær, som ere dels helt sorte, dels 

 fint brunspraglede, ere forlængede og udboiede". 



„3die Stadium. Ryggen finspraglet af mørkt graabrunt, Halsfjærenes Bræmme blaa. Strupen hvidagtig, med de 

 mørke Tværbaand færre og smalere. Overgumpen med eller uden stærk blaa Glands : de undre Haledækfjær hvide. 

 De yderste Halefjær ere stærkt forlængede og udbøiede, i Regelen uplettede sorte, men undertiden med hvidlig 

 Bræm. Underlivet er graasort med hvidagtige Bræmme og undertiden I men ikke altid) med hvide Skaftpletter". 



„4de Stadium. Hele Hoved og Hals ensfarvet blaasort med stærk Glands og uden Tværbaand ; alene en utydelig 

 hvidlig Strubeplet findes. Legemet iøvrigt brunsort, finpudret af brunt, men enkelte Fjær have temmelig brede 

 rødbrune Tværbaand, eller (især paa Undersiden) hvldlige Bræmme. Halen sort uplettet, de undre Haledækfjær 

 hvide. De yderste Halefjær ere stærkt forlængede og udboiede, ganske som hos Hannen". — 1 en note anfører 

 Collett videre et „5te Stadium, hvori Individet ganske har antaget Hannens Dragt, og hovedsagelig blot skiller sig 

 fra denne ved Størrelsen", men dette „er ikke saavidt vides, hidtil fundet eller omtalt fra Norge". 



