252 



I den nye utgaven (1905) av Naumanns „Naturgescliichte der Vogel 

 Mittel-Europas" inndeles også (i Bd. VI pag, 79) en rekke kjendte til- 

 felle av albinisme i 3 grupper: en hvit (1) „Tetrao tetrix var. alba", en 

 hvitflekket (2) „Tetrao tetrix var, varia** og en gråaktig røkfarvet (3) 

 „Tefrao tetrix var, cinerea'\ likesom dr. A. B. Meyer i sit berømte arbeide 

 „Unser Auer-, Rackel- und Birkwild und seiner Abarten" (Wien 1887) gir 

 en hårfin gradering spesielt av det sterile fjæranlegg. Dr. Meyers verk 

 kjenner jeg dessverre^) blott gjennem andre forfattere; men Collett nevner 

 bl. annet, at hans - Collets) 4de stadium i århønens sterile fjæranlegg også 

 er beskrevet av dr. Meyer som dennes 8de stadium, og mens Collett 

 blott opstiller 3 stadier for den sterile røis fjæranlegg, skal dr. Meyer for 

 denne ha opstillet ikke mindre enn 12 forskjellige stadier. 



Det sterile fjæranlegg kan skyldes mange årsaker og er dels medfødt, 

 dels erhvervet. Hyppig skyldes det sykdom i generasjons-organene, men 

 ofte også pseadohermafroditisme. I den nye praktutgaven av „Nordens 

 Fåglar" (pag. 208, note 1) skriver således professor L. A. Jågerskiold: 



,.Dessa sterila Hønsfåglar med m. eller m. utbildad ..Tup-fjadrighet" (arrhenoidi, av arrhen, 

 håna och eidos^ bild) aga troligen alltid kjønsorgan, som uppvisa en m. eller m. langt 

 gående hermafroditism. Att doma av Ørjan Olsens undersøkningar-) finnas sånnolikt hos 

 dem alla något av bitestiklarne utbildat. Nogra av dem forefalla storre an vanliga honor 

 och narme sig aven harutinnan till tupparne. Har betecknes de enligt gcingse bruk^) som 

 sterila honor, fastan många av dem nog i sjalva verket aro pseudohermafroditer eller t. 



0. m. verkliga hermafroditer. For utredning av dessa egendomeliga forhållanden vore det 

 av vikt. att kjonsorganen och ej blott skinnen hos alla sådana fåglar omsorgsfullt tillvaratoges". 



Som før nevnt har jeg — med særlig henblikk på det foreliggende 

 norske materiale av orre-varieteter ■ — funnet det mest formålstjenlig her å 

 gruppere dette i 2 hovedavdelinger, den ene (A) representerende Hetero- 

 chrosis og den annen (B) Interseksiialitet. 



') Heller ikke Th. Lorentz: „Birkhiihner Ruslands" (1911) liar jeg- kunnet få fatt i; blott i samme forfatters 

 „Ver2eichniss zur sammlung- abnormen und hybrider Wildhiihnen" Riga 1895; derimot gir H. B. Loudon i „Ornith. 

 Jahrbuch" (1907) pag-. 52 og folgende en beskrivelse av „Eine prachtsamlung abnormcr u. hybrider Wildliiihnen" i 

 Riga Naturforskcrforening. Av 174 her beskrevne eksemplarer gjelder således ikke mindre enn 105 orrfuglens 

 varieteter og 1 1 dens bastard-former. 



•) Konfer. Ørjan Olsen : „Om Arrhenoidie og Thelyidie hos Tctraonider" (i Videnskapsselskapets skrifter I) 

 1912, nr. 21 (Kristiania 1913), hvor samme forfatter (pag. 42) i et resume anforcr: 



1. Hermaphroditismus verus lateralis medfører ikke lateral arrhenoidie. 



2. Arrhenoidie skyldes som regel feminin pseudohermafroditisme. Den kan optræde i forskjellige livsperioder, 

 eftersom pseudohermafroditismen er mere eller mindre udviklet, — hyppigst er de svagere udviklede tilfælde af 

 pseudohermafroditisme, hvor arrhenoidien forst kommer ti. syne i hoiere alder efterat ovariet er traadt helt ut 

 af iunktion (ved klimakteriet). 



3. I sjeldne tilfælde optræder arrhenoidie i forbindelse med ægte hermafroditisme ; men tilstedeværelsen af tubul 

 seminiferi spiller \ disse tilfælde en underordnet rolle for arrhenoidiens udviklingsgrad. 



4. Hos normale yngre fugle kan arrhenoidie optræde som folge af en tilfældJg sygdom med paafolgtinde reduktion 

 i ovariet, hvorved samme virkning fremkaldes som eftcr kastration. 



5. Thelyidie optræder som følge af en hemning i udviklingen af de maskuline sekundære kjonskarakterer, frem- 

 kaldt ved mangel paa det for disses udvikling nodvcndige indre sekret. Thelyidien skyldes sandsynligvis altid 

 en reduktion (eller total fjernelse) af testikler og bitestikler. 



6. Den for udviklingen af de maskuline ledningsveie, ydre genitalia og sekundære kjanskaraktercr nedvendige indre 

 sekretion tilskrives pars sexualis af de Wolffske gange, som hos hannen danner epididymis, vasa efferentia 

 testis og rete testis. 



7. Ved antagelsen af lokaliseringen af ovennævnte indre sekretion til pars scxualis bringes de ved arrhenoidie 

 og thelyidie, hermafroditisme og kastration optrædende fænomener i samklang med den moderne lære om 

 kjonskjertlenes indflydelse paa udviklingen af de ovrige kjonsorganer og de sekundære kjonskarakterer gjen- 

 nem en indre sekretion. 



■'•) Uthevet her til belysning av dr. Berners helt uriktige påstand i „Norsk Ja-gcr- og Fiskerforenings Tidsskrift" 

 (1922 pag. 21) om benyttelsen av uttrykket «steril". 



