257 



eller mindre albinistiske individer i steril fjærdrakt, eller — om man 

 vil på „sterile albinos".') En typisk representant for denne gruppe, 

 hvorav de rød-gule hanner og rent grå-hvite hunner utgjør de ekstreme 

 tilfelle, er den på farvepl. IV som nr. 2 avbildede sterile albino han, 

 skudt nær Harstad i Nord-Norge i november 1919. Denne er overalt 

 fint grå-brunt pudret, sterkest — næsten rød-brunt — på bakrygg, 

 overgump og skulderfjær;' alene styrfjærenes ytterste parti er rent 

 aske-grå og med helt hvite skafter. Nebb, tær og klør mørkt horn- 

 farvet. Vingens lengde = 24,5 cm. Halen ^ 8,5 — 14,5 cm. (henh. 

 mitterste og ytterste styrfjær). 



4. De intermediære bastard-typer. Denne gruppe representeres mig 

 bekjent blott av 3 forskjellge bastarder: Ter-Orre han og hun (frem- 

 kommet ved kryssning av orrhane og røi), Lyrurus tetrix X Tetrao 

 urogallus, samt en rype-orre hun, Lagopus lagopus X lyrurus tetrix. 

 Av disse er den sterile ter-orrhøne (eller sterile rakkelhøne) skudt i 

 Jemtland i Sverige i februar 1847 (se farvepl. VII nr. 2)-), mens den 

 sterile terorrhane er skudt i Tyrol i oktober 1887; denne er forøvrig 

 avbildet i „Ornis" 1888 (pag. 517), hvor Tschusi zu Schmidhoffen 

 beskriver den som en usikker bastard mellem orr-hane og Terr-orrhøne 

 [Lyrurus tetrix 5 <^ (Lyrurus tetrix 5 X Tetrao urogallus $^ 5]. 

 Efter samme planche å dømme bør imidlertid dette ekspl. med sin 

 usymetrisk flekkede fjærdrakt rettest henføres til denne gruppe. En- 

 delig er nr. 3, den sterile lirype-orre hun, skudt i Degersfos i Sverige 

 i 1906 og beskrevet^) av E. Lønnberg i „Fauna och Flora" 1907. 



III. 

 Bastarder (Hybrid-former). 



„Nåstan alla hønsfåglar som leva i månggifte, åro benågna att para sig 

 med fråmmande arter, men heri ofvergår orrtuppen dem alla", skriver Sven 

 Nilsson i sin berømte „Skandinavisk Fauna". Og der er da heller ikke 

 mange hønsfugl-arter i orrfuglens nærmeste omgivelser som ikke også er 

 „ besvogret" med den: fjellrype og lirype, jerpe og røi, grouse og fasan, 

 ja til og med tam-høne og kalkun, så kommer de, når denne skogenes 

 blåglinsende Don Juan kogler. 



'1 I Lathams „A g;enerel synopsis of birds" (London 1783 pag. 672) er g-jengitt en „håndkolorcrct tegning av 

 en albino påfuglhøne (Pavo) som efter flere års egglcgning litt efter litt anla den typiske hans fjærdrakt, så den 

 ved sin død omtrent så ut som en normal yngre han. 



-) Som anfort på planchen har denne tidligere været offentliggjort i „Svenska Jag. Forbundets Tidsskrift", 

 hvis redaktør velvillig har utlånt klicheen, likesom oplysningerne om fuglens oprindelse elskværdig er mig meddelt 

 av professor Lønnberg i Stockholm. I samme forbindelse henvises til ,, Fauna och Flora" 1907 pag. 30, hvor pro- 

 fessor Lønnberg avslutter beskrivelsen av den samtidig her nevnte sterile lirype-orre hun således: „Utom den har 

 beskrevna riporren finnes i Riksmuseum en mycket interessant rackelhona. som bar en sådan drakt, at man kan 

 kidla den en steril rackelhona i partiell tuppdrakt". (Uthsevelserne her til belysning av dr. O. Berners uriktige 

 ihnlegg om uttrykket „steril" i „Norsk Jæger- og Fiskerforenings Tidsskrift" 1922). 



^) 1 „Fauna och Flora" 1907 s. 79 anfører jægermester Gram, som hadde skudt omhandlede rype-orre, følgende: 

 „Om ej åsikten, at riptuppen i dylika fall år fadern, vore så stadgad, skulle jag utan tvekan i dette fall vilja antage, 

 att orrtupp vore fadern, då jag har mig mycket vål bekånt, att i den trakt, dår det i frågavarande exemplaret till- 

 varatagits, flertalet riptuppar under våren bortskjutits på lock". 



