264 



maciilatus" il831) og ..Tetrao pseudoitrogalliis"; av øvrige synonymer kan 

 anføres ..Tetrao urogallo-letricicles" iSundevall 1869;, „Tetrao urogallo- 

 tetrix" (Collett 1872), „Tcirao HyhrUlus medius" (Homeyer 1885), „Telrao 

 tetrix nrogallus" ^Meyer 1887;, „Tetrao tetrix and T. urogallus" i Dresser 

 1873), „Tetrao urogallus ■ T. tetrix" ^Pleske 1886) og endelig „Li/rurus 

 tetrix han ■ Tetrao urogallus hun" (Collett 1905).') 



Foruten i Skandinavien, hvor Ter-Orren hyppigst er påvist, forekommer 

 den også spredt over Mellem-Europa og Rusland; den er således ifølge 

 Naumanni kjent i Ungarn og Croatien under navnene „Køzepfajd" og 

 „Srednjsi tetrieb", i de italienske og franske alper kalles den „Tetraone 

 mezzano" og „Coq des bruyeres piqueté", i Polen „Gluszek scedni", 

 og i Rusland „Tetioref-meschnjak", „Kossatsch" og „Poleweia tetjorka". 

 Fremdeles kalles den i England „Hybrid grouse", i Tyskland dels 

 „!V!ittel-waldhuhn" og dels „Auerbirkhuhn", i Finland „Korpimetso" og 

 ..Teerimetso" {fide Jagerskiøld) samt i Sverige „Rosslare", „Rapel-hane" 

 og „Rackelhane"; det sisste navn benyttes også i Danmark samt i Norge, 

 hos os visstnok tidligst av H. Rasch (1838). Ellers forekommer den så vel 

 i vor eldre litteratur som rundt om i folkedialektene under en hel rekke 

 forskjellige navne, tidligst i 1775 hos Christoffer Hammer, som under nr. 

 214 i sin fauna-) anfører: „Bastard-Tiur, Tetrao hybridus 201. Er en 

 Blanding, naar Aarhanen drenker Røyen og er af Røyens Størrelse. Den 

 kaldes af Bønderne Tiur-Aarhane, og i Sverige Rackel eller Racklehane". 

 I et senere arbeide ') (1797) kaller Hammer den også „Fasanarted tiur". 

 Av samme alder er også telemarks-navnet „Ørken" (Lund 1785)') og 

 trysil-navnet „Arfjørhanan" (Smith 1797) ') samt søndfjord-navnet „Tiurens 

 Hoer-unge" (Arentz 1802)''); videre benyttes „Halvkok", „Skraklehane" og 

 „Knivtiur" om hinannen på Østlandet, „Hal-ter" (= Halv-tere eller 

 Halv-Tiur) på Voss samt „Glåp" i Ryfylke [i Sirdal „Glob" („Ter-Glob" 

 = han og „Røi-Glob" = hum]. Endelig benyttes også dels „Bar-Orre" og 

 dels „Ter-Orre" .Schaanning 1913 — 1920). 



Med hensyn til utbredelse og forekomst i Norge optrær Ter-Orren årlig 

 i flere eller færre ekspl. spredt over hele landet med undtagelse av Finmark 

 fylke, hvor den hittil aldri er påtruffet, samt vestlands-fylkene Sogn og 

 Fjordane, Hordaland og Rogaland, hvor den likeledes er meget sparsom; 

 således besidder Bergens Museum blot 13 ekspl. fra disse landsdele og 

 fra Ryfylke eier Stavanger Museum 5 ekspl. Nordligst er den påtruffet 

 adskillige ganger i Troms fylke, bl. annet et par ganger i Balsfjord og 

 flere ganger i Målselvdal, eller på ca. 69"— 69" 20 N. B. Ellers nevnes 

 den som påtruffet i de fleste øvrige fylker av Collett, som allerede i 



') Usikre synonymer er «Urogallus minor punctatus" (Brisson 1760) og „Lagoptts hybruttis" (Klein 1750). 



-) „Forse^ til en Norsk Naturhistorie". K]bh. 1775. 



") ..Topograph. Journ. f. Norge" Bd. VI, h. 21. Christiania 1797. 



■*} J. M. Lund: ..Forsog til Beskrivelse over Øvre Tellemarken i Norge". Kjbh. 1785. 



!■] A. C. Smith i „Topograph Journ. f. Norge" Bd. VI, h. 21, pag. 75. Christiania 1797. 



«) H. Arents i ibid. B. VIII, h. 29. Christiania 1S02. 



