UJ KORSZAK HAJNALÁN g 



podásának elengedhetetlen tényezője s mely nemcsak folyóirataink, szak- 

 közlönyeink, hanem az időközönként összeült kongresszusok révén, elő- 

 mozdította a közös célok mélyebb megértését, a személyes eszmecserét, 

 a harmonikus együttmunkálkodást, teljesen megbomlott, lehetetlenné 

 vált s legfölebb a szövetkezett államcsoportok tagjaira szorítkozott. 



így hát, habár szárnyaink nem is bénultak meg, mégis megzsib- 

 badtak s nem bonthatjuk ki evezőinket szabadon, merész, magasröptű 

 szárnyalásra, hanem csak gubbasztva, izmainkat pihentetve várjuk a jobb 

 idők elkövetkezését. 



A magyar madártan egyetemére, úgy annak központi hivatalos szer- 

 vére, a M. Kir. Ornithologiai Központra, e történeti válság viharja két- 

 szeres súllyal nehezedett. Hiszen nemsokára a háború kitörése után 

 elvesztettük vezérünket, intézetünk megalapítóját és 21 éven keresztül 

 vezetőjét, Herman Onó-t, akinek kipróbált erejére, ügyünk iránt való 

 ifjúi lelkesedésére, nyolc évtizedes nagy tapasztalataira és sokoldalú tudá- 

 sára, a megpróbáltatások nehéz napjaiban még inkább reászorultunk volna, 

 mint bármikor s reászorulnánk kivált a majdan elülő harcok után, mikor 

 a béke sugara újra beragyogja az elcsendesült csatatereket és munkás- 

 ságunk az új hajnal meghasadtával fokozottabb mértékben indul meg. 

 Mert ne felejtsük el, a rettenetes megrázkódtatás, mely mindent meg- 

 bolygatott, mindent kimozdított helyéből, korszakot temetett maga alá. 

 Ámde a romokból friss élet és új jövendő fakad. Madártanunk ügyét 

 véve, már abban a pillanatban, mikor mesterünk örök álomra hunyta 

 le szempilláit, lezárult szakunk történetének is, eredményeit mérlegelve, 

 kétségen kívül legszebb és legtartalmasabb fejezete. 



Amikor évekkel ezelőtt megírtam honi madártanunk történetének 

 vázlatát,! az első korszak határmesgyéjét a XVI 1Î. század végével, a má- 

 sodik korszakot pedig az 1841. évvel zártam le, amaz időponttal, mely 

 egybeesik a Kir. M. Természettudományi Társulat megalakulásával és az 

 igazán tudományos madártan úttörőjének. Petényi Salamon JÁNOS-nak 

 első szárnypróbálgatásaival. A harmadik korszak keretébe foglaltam 

 azután Petényi java munkásságát, majd halála után Herman Ottó és 

 kortársainak működését, vagy röviden megjelölve «Herman iskoláját». 



Az indulás, majd a tapogatódzás és tudatos munkálkodás kora után 

 a szervezkedésé, tömörülésé, biztos erőkifejtésé így követte egymást. 

 PETÉNYi-t megelőzően pusztán rendszertelen anyaghordást látunk, az ő 

 fáradozásaiban az anyag rendszeres összegyűjtését és bővítését szemlél- 

 hetjük s bár — mint tudjuk — a mostoha sors mély tragikuma úgy- 

 szólván megfosztotta Petényi-I attól, hogy a magyar madártan épülő 

 csarnokának felhalmozott anyagából az alapfalakat megrakva elkészít- 



1 Természettud. Közi, XIX. köt., 415—456. 1. — XX. köt., 55 1. 



