MADÁRVÉDELMI TANULMÁNYOK 1915— 1916-BÓL 61 



a csalódást. Az intézetünk ablaka előtt függő billegő ládába már novem- 

 berben beszálltak a házi verebek, mit sem törődve a fonalakkal. Eleinte 

 azt hittem, hogy a környező faágak megnövekedése, tehát a repülve 

 megtett út rövidülése könnyítette meg a bejutást. Teljesen kopár helyre 

 akasztottam tehát az etetőt, vagy három méter magasra. A verebek mezei 

 pacsirta módjára ide is fellebegtek s átereszkedtek a fonálon. A fedélnek 

 lefelé való megnyújtása, tehát az etető teljes besötítése sem használt. Pár 

 nap múlva azután a 4. ábrán jelzett fonálszerkezeten is áthatoltak. A cine- 

 géket, melyek nagy sebességgel vágódnak oda s a résen behúzott szárny- 

 nyal surrannak be, itt sem tudták ugyan utánozni. Ehelyett azonban ismét 

 a pacsirtaszerű repüléshez folyamodtak s az akadály előtt egy ideig 

 helyben lebegve, fogództak meg a fonálon. Ezzel szemben a szentmihályi 

 hasonló készülék még ma, a harmadik évben is mentes a verébtől. Ki- 

 derült tehát, hogy ez a szerkezet is csak riasztóképen szerepelt s így csak 

 a gyanakvóbb, kevésbbé megszorult falusi verebekkel szemben válik be. 

 Ugyanekkor a Berlepsch-rendszerű, üvegkeretes dúcetetővel is meg- 

 próbálkoztam. Az asztal pereme fölé kifelé hajló hármas fonálsort feszí- 

 tettem, hogy az üvegkeret alá beszálló madarakat oly erősen görbült 

 kigyóvonal megtevésére kényszerítsem, aminőre a házi veréb nem képes, 

 így nem is jutott be a veréb. Ehelyett azonban az etető alá ülve, az 

 említett pacsirtaszerű lebegéssel emelkedett a fonalkeret fölé, úgy eresz- 

 kedett az asztalra. 



Hasonló furfanggal győzött le ennél is nehezebb akadályt. A fák 

 közé akasztott alulnyiló etetőnek (3. ábra) amúgy is szűk bejárójába két 

 párhuzamos fonalat feszítettem, a nyilast három egyenlő részre osztva. 

 Ezzel az oldalról, ívben való beszállást annyira megnehezítettem, hogy 

 elsőre a cinege is zavarba jött s csak másodszorra repült be remek 

 kigyóvonalban. A háziveréb ezt nem tudta utánozni ; de nem is szorult 

 reá. A földön kissé oldalt megállva, hosszúra nyújtott nyakkal jól meg- 

 célozta a nyilas közepét s azután ferde síkon fellebegve átsiklott a résen. 

 Ezt látva, újabban a két fonalat nem párhuzamosan, hanem a négy sarok- 

 ból kereszteződve feszítettem ki. Azóta csak cinege járt be, bár a magas 

 hó és tartós hideg miatt a házi és mezei verebek állandóan ott tartóz- 

 kodtak. 



Mint láttuk, az eddig felsorolt akadályokat mind a lebegő repü- 

 léssel győzte le a házi veréb. Talán ennek tulajdonítható, hogy végül a 

 mellékelt 6. ábrán bemutatott készülék, a «süveges etető» máig, tehát a 

 harmadik évben is megállja a helyét. Ez ugyanis félméteres fonalán inga- 

 módra leng, a süveg s a pohár köze pedig oly szűk, hogy benne a madár 

 szárnyverdesve lebegni alig vagy épen nem képes s a cinegék is csak 

 erős lendülettel, behúzott szárnynyal tudnak a pohár pereméhez felsik- 

 lani. Ezt eddig egy veréb sem utánozta, már akár azért, mert nem képes 



