MADÁRVÉDELMI TANULMÁNYOK 1915- 1916-BÓL 73 



«Valószínűleg nagy fakopáncs volt a kártevő, mert ezt több izben 

 láttam a kérdéses odvak közvetlen közelében, bár rablás közben soha sem 

 tudtam meglepni. 



E bajon csakis a korhadt odvaknak újakkal való pótlásával, esetleg 

 a fészekrablóvá vedlett madár elpusztításával lehetne segíteni. A korhadt 

 odvaknak kátránypapirral való bevonása nem akadályozta a fakopáncsot 

 munkájában ; egyszerűen átlyukasztotta a kátránypapirt is és úgy férkőzött 

 a kiszemelt fészekaljhoz». 



Volna a fakopáncsról egy harmadik adat is, mely azonban való- 

 színűleg tévedésen alapul. A cserpataki erdőgondnokság egyik alkalma- 

 zottja szerint u. i. «az erősen hideg napok egyikén a tarka harkály egy 

 cinegét elfogott és megölt». Úgy gyanítom, hogy ez esetben a nálunk 

 telelő nagy őrgébics (Lanius excubitor L.) volt a tettes. E madár vérengző 

 természete ismeretes. Fehérfoltos fekete szárnya pedig röptében nagyon 

 emlékeztet a fakopáncsok hasonló foltozatú szárnyára; az összetévesztés 

 tehát nagyon is lehetséges. 



A madárvédelem anyagi sikere, 



» 



Hátmegen Maukovich Rezső szerint a madárvédelemnek a kertben 

 szemmellátható, örvendetes eredménye volt. «Ugyanis a télen az etetők 

 körül tartózkodó cinkék a gyümölcsfákat oly szépen tisztogatták, hogy 

 tavasszal már nagyobbrészt csak üres hernyófészkek kerültek leszedés 

 alá és a szilvatermés, melyből különben az egész környéken a két évi 

 hernyórágás után semmi termés sincs — feltűnő bő». 



Hasonló értelemben ír Thobiás Gyula Felsőlánczról : Az Aporia 

 crataegi L. hernyójától hemzsegtek már kora tavasszal a kertek — a gon- 

 dos késő őszi hernyózás dacára is. A mi négy cinegecsaládunk derekasan 

 dolgozott s ami gyümölcs maradt, illetve fejlődött, azt az ő érdemük- 

 ként kell elkönyvelni. 



A mintaszerűleg gondozott madárvédelmi telep hatása mutatkozott 

 végül Algyógyon is, hol az lQ17-ik évben is nagyon értékes észleletekre 

 van kilátásunk. A jelentés szerjnt : «A környező községekben a káposzta- 

 pillangó-hernyó százezrei is pusztítottak és főleg a szilvafákat a szó szoros 

 értelmében kopaszra rágták. Szanatóriumunk területén káposztapillangó 

 hernyójától eredő kár egyáltalában nem volt észlelhető. A szél a lepkék 

 ezreit és százezreit hozta területünkre s így inost nagy érdeklődéssel 

 várjuk, hogy az 1917. évi tavasz, illetve nyár folyamán nálunk is be- 

 köszönt-e a hernyók ezernyi hada vagy megtudnak-e madaraink a betolako- 

 dókkal birkózni». 



