116 LINTIA DENES 



auch der Form indigena Brehm, bleibt eine Aufgabe der späteren For- 

 schungen. Nach Hartert kommt letztere auch in Griechenland, Herze- 

 govina, Montenegro, Bosnien und Rumänien, also in den Nachbarländern 

 Serbiens von. 



B. — Leskovac 3. V. 1899. 



— 5 Nis 12. III. 1903. 



— S Zvezdan 28. IX. 1903. 



— ? Skoplye 11. Xll. 1904. 

 B. 5 Banyani 10. IL 1905. 

 B. 5 Leskovac 28. X. 1890.->' 

 B. h Nis 23. X. 1890.->' 



B. ? Nis 23. X. 1890.* 



145. Strix iiralensis iiralensis. Pall. 



Szerb.: Sova jastrebaca, Sovina jastrebaca. 



Az uráli bagolynak Szerbiában való előfordulására nincsenek pon- 

 tosabb adataim. A szerb állami múzeum egy, a Vei. Izvor-nál 1889 

 szeptember havában elejtett példányt őriz. 



Ha szabad sok évi tanulmányom és megfigyeléseim alapján az 

 uráli bagoly biológiájára nézve következtetést vonnom, úgy határozottan 

 állítom, hogy e madár Szerbia erdős hegységeiben gyakrabban is elő- 

 fordul. Délkeleti-Magyarországon (egész a Duna határáig) én az uráli 

 baglyot a legkülönbözőbb időszakokban igen sokszor találtam. Fészkelve 

 is többször észleltem itt. Ősszel és télen messzire elkóborol és így több- 

 ször valószínűleg Szerbiába is eljut. Az uráli bagoly azonban igen félénk, 

 vad madár, mely tartózkodásul igen csendes és lakatlan vidéket választ, 

 többnyire már messziről kikerüli az embert és így vadászata igen nehéz. 

 Sok esetben az erdei bagolylyal tévesztik össze, miáltal megfigyelése is 

 nehéz. Fészkét nagy faodukba rakja, ritkábban elhagyatott ragadozó 

 madárfészkekbe. Már februárban lerakja 3—4, ritkábban 5 tojását. Többek 

 között 1902. április 4-én találtam Podina-Motej-on (Ujmoldovai járás) 

 fészket egy ősrégi bükkfaoduban, 5 fogolynagyságú fiókával. (Ez levegő- 

 vonalban kb. 10 km a szerb határtól.) Közelebbit az uráli bagoly dél- 

 magyarországi fészkeléséről lásd «Természettudományi füzetek» XXVIIl. 

 és XXIX. évf. (1904—1905) Temesvár. A belgrádi múzeumban tudtommal 

 csak egy darab van, melyet Veliki Izvor-nál 1889. IX. lőttek. 



Über das Vorkommen der Habichtseule (Uraleule) in Serbien liegen 

 mir keine genauen Daten vor. Das Serbische Landes-Museum bewahrt 

 ein Stück, welches im November 1889 bei Vel. Izvor erlegt wurde. 



Wenn ich nach meinen langjährigen Studien und Beobachtungen 

 bezüglich der Biologie der Habichtseule einen Schluß ziehen kann, so 

 glaube ich mit Bestimmtheit annehmen zu dürfen, daß sie in den 

 Oebirgswaldungen Serbiens öfter vorkommen muß. In Südostungarn 



