164 SCHENK JAKAB 



tömni. Hogy Zevk kinek a tanítványa volt, szintén nem tudjuk, de saját 

 följegyzései szerint ö a berlini módszer szerint tömött, így tehát egészen 

 külön helyet foglal el. Mindezeknek a kérdéseknek a pontos tisztázása 

 még a jövő kutatás föladata. A véletlen néhány fontos adalékhoz juttatott 

 Erdély madártanának erre a legfontosabb korszakára vonatkozólag, külö- 

 nösen a nagyenyedi Bethlen-kollégium elpusztult gyűjteményéről és 

 Buda Elek gyűjteményéről, melynek nyoma veszett s ezeket a későbbi 

 kutatás megindítására és hasznára itt közreadom. Történeti adataink 

 szerint az 1840-es és 1850-es években Erdélyben a következő gyűjte- 

 mények keletkeztek. 



1. Stetter Frigyes Vilmos gyűjteménye Déván, mely 1853-ban 

 vétel útján a nagyszebeni természettudományi egyesület birtokába került, 

 ahol maradványai jelenleg is megvannak. Madarai, úgy látszik, nem vol- 

 tak dátummal és lelőhellyel ellátva, mert a gyűjtemény katalógusában, 

 melyet kérésemre Kamner Alfréd állított össze a M. Kír. Ornithologiai 

 Központ részére, a Stetter gyűjteményéből eredő példányok <í Erdély 1853^^ 

 jelzéssel vannak ellátva. Az 1853-as évszám az átadás időpontját jelöli. 

 A gyűjtemény 1848-ban megmenekült az oláh dúlástól, de jelen- 

 leg már csak romjai vannak meg, úgy látszik, legnagyobb részében 

 elpusztította az idő vasfoga. Hogy eredetileg hány darabból állott ez a 

 gyűjtemény, ma már alig állapítható meg, de tekintélyes lehetett, mert 

 Stetter 1845-ben már 24ó fajt mutatott ki Erdélyből legnagyobbrészt a 

 gyűjteményében lévő példányok alapján. Az idevonatkozó pontos szám- 

 adatok különben nem is olyan fontosak, mert Stetter a gyűjteményt 

 tudományosan földolgozta és értékesítette, még pedig két munkában is, az 

 egyik a magyar orvosok és természetvizsgálók v. nagygyűlésének munká- 

 latai között jelent meg 1845-ben, «Adatok Erdély ornithologiájához» cím 

 alatt, a másik pedig Bielz E. A. munkája Erdély gerinces faunájáról 

 (Fauna der Wirbeltiere Siebenbürgens, 1856), melynek madártani része 

 úgyszólván tisztára Stetter munkája. 



Miként az 1848. évben, úgy reméljük, most is elkerüli a gyűjtemény 

 az oláh dúlást s a jövőben a nagyszebeni természettudományi egyesület 

 még fokozottabb gondozásába veheti majd a Stetter gyűjteményének 

 még ránk maradt ereklyéit. 



2. Dr. Knöpfler Vilmos gyűjteménye, melynek alapját Nagyágon 

 és Déván vetette meg, valószínűleg Stetter gyűjteményével egyidejű- 

 leg, később Zalatnára került, ahol 1848-ban az oláh hordák fölégették. 

 Ez a gyűjtemény 183 fajból 225 példányból állott, tudományosan föl- 

 dolgozva nem lett, de jegyzékét megőrizték ZE^'K Miklós nagyenyedi 

 tanár hátrahagyott iratai. A fajok jegyzéke megjelent az Aquila IV. 1897. 

 évi kötetében, p. Ió4 — 169. Lelőhelyek és dátumok hiányzanak, de annyi- 

 ban mégis meglátszik a gyűjtemény tudományos kezelése, hogy majdnem 



