RÉGI HIRES ERDÉLYI MADÁRGYÜJTEMÉNYEK Uà 



nem lehetetlen, hogy a cserébe kapott példányok egy részénél — ame- 

 lyek esetleg szintén lelőhely nélkül jutottak birtokába — a cserélő lak- 

 helye szerepel; mindenesetre gyanús a Topánfalváról való Arenaria 

 interpres, melyet bőrben kapott. Ezeket a gyanús példányokat mind bőr- 

 ből készítette. Ugyancsak a cserepéldányoknál az időpontra is ügyelni 

 kell, mert ezeknél a praeparálás időpontját jegyezte föl s nem a löve- 

 tési dátumot. A többi példánynál a megadott időpont legtöbbnyire néhány 

 napi különbséggel megfelel az elejtés dátumának. Ezek mellett az apró 

 fogyatkozások mellett is Buda Elek gyűjteménye a magyar madártani 

 törekvések egyik igen értékes dokumentuma, amely megérdemli, hogy 

 az utókor számára megőriztessék. Miként már fentebb is megemlítettem, 

 ez a gyűjtemény kikerülte az 1848-iki oláh dúlást és később a nagy- 

 enyedi Bethlen-kollégiumba került ; hogy ott mi sors érte, még nem si- 

 került megtudni. 1 



8. Valamennyi erdélyi gyűjtemény közül a legnagyobb volt a gróf 

 LÁZÁR KÁLMÁN-féle gyűjtemény, a hunyadmegyei Benczenczen, amely 

 körülbelül 2000 madárból és 8000 tojásból állott, köztük volt sok értékes 

 külföldi is. (XÁNTUS J., Emlékbeszéd szárhegyi gróf Lázár Kálmán 1. tag 

 fölött. Budapest, 1875. Magyar Tud. Akadémia.) A gyűjteményt Lázár 

 bizonyos mértékig bizonyára fölhasználta Erdély madarainak jegyzéké- 

 ben (Az Erdélyi Múzeum Egylet Évkönyve, II. 1861/63., p. 50—53.) és 

 A lég urai cimű népszerűsítő munkájában, de szigorúbb faunisztikai 

 értelemben véve nem értékesítette, ami annál sajnálatosabb, mert a sok 

 ritka és értékes adatot tartalmazó gyűjtemény zöme elpusztult s csak a 

 Téglás Gábor által megmentett, szegényes romjai jutottak el 1880-ban 

 a dévai főreáliskolába, ahol azok valószínűleg máig is megvannak, így 

 múzeumaink legrégibb dögkeselyű példánya is (dr. Gál J., Aquila, XX., 

 p. 522). A gyűjteményjegyzék — ha meg is volt — nem maradt ránk^ 

 vagy legalább eddig elő sem került. Hogy Téglás Gábor milyen körül- 

 mények között találta hazánknak ezt az eleddig legnagyobb magánkézen 

 lévő madárgyűjte menyét, azt Hermán GiTÓ-hoz intézett levelében a 

 következőképen írja meg: 



«így vállalkoztam 1876 októberében arra is, hogy szegény Lázár 

 KÁLMÁN grófnak a hunyadmegyei Benczenczen néhai Gracsik Lajos 



1 Még közvetetlenül az Aquila lezárása előtt kapom erre vonatkozólag Dr. Sziládv 

 Zoltán következő értesítését: «Buda Elek birtokos Csató János baráti ösztönzésére 

 az 1849-ben kirabolt enyedi kollégiumnak 115 db madárból álló gyűjteményét odaaján- 

 dékozta. Ez az akkori viszonyok közt, egy kis szobában összezsúfolva pusztulásnak 

 indult, úgy hogy elődöm Elekes Károly, a gyűjtemény újjászervezője csak 81 molyos 

 példányt talált, mikor 1874-ben a szertárt átvette. Ez a 81 db tudomása szerint mind a 

 BuDÁ-tól 1852-ben ajándékul kapott sorozatból való. Mivel nagy részük már akkor tart- 

 hatatlan állapotban volt, Elekes ujakkal cserélte föl őket s ma már csak kevés van 

 közülök». 



