A MADARAK PALAEONTOLOGIÁJÁNAK TÖRTÉNETE ÉS IRODALMA 197 



1205 — 1280) egy kövesült faágról, rajta madárfészekről és benne mada- 

 rakról hírt adó feljegyzésétől, az első tényleg fossilis madárnyomot 

 ScHEUCHZER JÁNOS Jakab (1672 — 1733), a «Homo diliivii tristis testis» 

 hires leírója említi «Piscium querelae et vindiciis» cimű művében 

 (1708). Mindössze egy madártoll lenyomata ez az oeningeni márgából, 

 amelyet Fortis (1741 — 1803) később Serturalia-nak nézett, amelynek 

 madárvoltát azonban Meyer Hermann is fenntartotta. Meyer H. írta le 

 később (1845) az oeningeni márga fossilis madárcsontjait is, amelyekről 

 előtte Blumenbach (1752—1840), Razoumowsky (1789), Karg (1805) és 

 La VATER J. K. (1808) is megemlékeztek. 



A legrégibb fossilis madárleletekről ma már bajos, de voltaképen 

 fölösleges is részletesen szólani; bajos, mert a leletek jó része elkalló- 

 dott; fölösleges, mert Meyer Hermann (Palaeologica, 1832) és Giebel 

 (Die Vögel und Amphibien der Vorwelt, 1847) részletesen beszámoltak 

 nemcsak a leletekről, de irodalmukról is. 



Az európai fossilis madarak alapvető tanulmányait Franciaország 

 palaeontologusainak, illetve a geologiailag és palaeontologiailag oly 

 érdekes és gazdag párisi medencének köszönhetjük. Az első ilyen publi- 

 catio Lamanon dolgozata : «Sur les Ornitholithes de Montmartre» (1782 — 

 1783); innen fakadtak Cuvier úttörő és Milne-Edwards Alphonse 

 klasszikus palaeo-ornithologiai tanulmányai is. 



A descriptiv periódus. 



A palaeontologia és általában a morphologiai zoologia renes- 

 sainceja a genialis Cuvier Georges nevéhez fűződik, aki elsőül ismerte 

 föl és mondotta ki, hogy a fossilis csontleleteket a recens fauna osteo- 

 logia! ismerete nélkül nem lehet értelmezni. Alighogy 1795-ben mint az 

 Ecole Centrale tanára Parisban megtelepedett, már megkezdte a Mont- 

 martre fossilis állatmaradványainak feldolgozását comparativ recens csont- 

 gyüjtemény alapján. Amikor Mertrud halála után, 1802-ben a Jardin des 

 Plantes-hoz került, még fokozottabban folytatta vizsgálatait és ezekről 

 szóló előadásait, amelyeket 1812-ben adott ki «Recherches sur les osse- 

 ment fossiles etc.» cím alatt. 



Művében a fossilis madarakat is figyelembe vette, a leleteket azon- 

 ban nem névvel, hanem számmal jelölte meg a rokon alakokra való 

 utalással. A leleteket modern szellemben Gervais és Milne-Edwards A. 

 írták később le. Cuvier széleskörű érdeklődésére jellemző, hogy a tör- 

 téneti idők folyamán (a XVII. században) kihalt dodo (Didus ineptus) 

 is foglalkoztatta. 1 



^ V. ö. Flourens : Éloge historique de G. Cuvier. — Mem. Acad. Sci. Paris 

 XIV. Hist. 1834. pp. 67. 



