198 DR. LAMBRECHT KÁLMÁN 



CuviER-nek, a descriptiv periódus alapvető úttörőjének hatása alatt 

 készü't alkalmasint de la Méthiere (1800) és Faujas de Saint Fond 

 (1803) dolgozata is a Montmartre, illetve a Monte Bolca madárlenyoma- 

 tairól. Ebben a szellemben dolgozták föl Cuvier iskolájának neves műve- 

 lői: Croizet és Jobert a Puy-de-Dôme département (1824), Risso, Mar- 

 cell de Serres (1838) és munkatársai: Jean Jean és Dubreuil, valamint 

 Pittore Délfranciaország negyedkori és régebbi faunáinak madármarad- 

 ványait. 



Bár az egészséges kezdeményezés szellemes úttörőit a palaeo-orni- 

 thologia kétségtelenül Franciaország tudósainak köszönheti, már a kez- 

 det kezdetén megjelentek az angol és német irodalomban is az alapvető 

 művek, úttörő tanulmányok. 



Anglia fossilis, jobbára diluvialis barlangi madármaradványairól elsőül 

 Buckland William (1784 — 1856) i adott hírt «Reliquiae Diluvianae» cimű 

 hires művében (1823). Nem tudom, mennyiben csatolható Langguth- 

 nak 1803-ban megjelent doctori értekezése «De mumiis Avium in laby- 

 rintho apud Saccaram repertis» (Wittebergae) tárgykörünkhöz, az azon- 

 ban kétségtelen, hogy a XIX. század első évtizedeiben már Németország- 

 ban is többen foglalkoztak a fossilis madármaradványok tanulmányozá- 

 sával, így La VATER egy oeningeni «ornitholith»-ot Scolopax gallinago- 

 nak nézett (1808), amelyről azonban Meyer Hermann később (1845) 

 kimutatta, hogy voltaképen békamaradvány (Latlionia Seyfridi). Az oenin- 

 geni molassmárga leletei különben több más szerzőt is foglalkoztattak 

 (Blumenbach, Meyer H., Razoumowskv, Schluchzer). Ha még meg- 

 emlékezünk KOENIG E. «Icônes fossilium sectiles» cimű, 1825-ben meg- 

 jelent művéről, valamint Karg (1805) és Keferstein (1820) működéséről 

 rá is térhetünk 



Meyer Hermann (1801 — 1869) 



korszakos jelentőségű eredményeinek tárgyalására.2 



Meyer, aki tulajdonképen nem is volt hivatásos természetvizsgáló, 

 hanem a német Bundeskassenverwaltung ellenőre, illetőleg pénztárosa, 

 az Amphibiák, Reptiliák, madarak és emlősök palaeontologiájának Német- 

 országban alapvető úttörőjeként tette nevét feledhetetlenné. Ami palaeo- 

 ornithologiai működését illeti, «Palaeologica»-jában (1832) összefoglalta 

 többek között az addig ismert összes fossilis madármaradványokat is, 

 feldolgozta az oeningeni molassmárgának, a svájci halpalának (Protor- 



1 V. ö. Gordon: The Life and Correspondence of William Buckland, D. D., 

 F. R. S., sometime Dean of Westminster, twice President of the Geol. Soc, First Presi- 

 dent of the Brit. Assoc. - by his daughter. — London, 1894. pp. XVH 288. 



2 V. Ö. ZiTTEL, K. : Denkschrift auf Christ Erich Hermann von Meyer. — 

 München, 1870. Akad. d. Wiss. 



