A MADARAK PALAEONTOLOGIÁJÁNAK TÖRTÉNETE ÉS IRODALMA 199 



nis glaronensis) és a horvátországi Radoboynak madárkövületeit. Leg- 

 nevezetesebb, a palaeontologiában és általában a későbbi származástan- 

 ban korszakos jelentőségű felfedezése : a legrégibb eddig ismert i madár- 

 nak, az Archaeopteiyx lithogmpliica-mk felismerése és publikálása, ami- 

 ben osztoznia kellet OwEN-nal. 



Az Archaeopteryx tollának lenyomatát tartalmazó első, solenhofeni 

 jurakori paladarabot 1861-ben találták meg és Meyer H. írta le a «Jahr- 

 buch für Mineralogie»-ban (1861. 561, 678) Archaeopteiyx lithograpliica 

 néven, mint a legrégibb eddig ismert madármaradványt. Alig néhány 

 hétre rá Wagner J. A. (1797—1861) egy még érdekesebb leletet muta- 

 tott be a müncheni Akadémia 1861 november 9-iki ülésén, egy jó meg- 

 tartású csontvázlenyomatot, Grypliosaums problematicus néven és a 

 következő címen: «Ein neues, angeblich mit Vogelfedern versehenes 

 Reptil». A két felfedezés, különösen azonban a második, rövid idő alatt 

 világszerte óriási feltűnést keltett a tudományos körökben, a British 

 Museum 14.000 márkáért sietett meg is vásárolni az utóbbit. A búvárok 

 túlnyomó része azonnal felismerte a lelet fontosságát; a nevesebbek 

 közül egyedül Giebel minősítette eleinte falsumnak («Der lithographierte 

 lithographische Vogelsaurier», Zeitschr. ges. Naturw. XXL, 1863, 526), 

 de csakhamar ő is elismerte Meyer és Owen igazát. 



Angliában elsőül maga Owen vizsgálta meg a csontváz lenyomatát 

 (1862, 1863), aki Archaeopteiyx macrura névvel jelölte meg, azután 

 Parker W. K. (1823 — 1890), Darwin és Wallace tanának az ornitholo- 

 giában első hirdetője, majd Voqt Károly (1879), Dollo L. (1881) és 

 mások. A németek önérzetét nagyon sértette, hogy a palaeontologiának 

 ez a sokat ünnepelt lelete kikerült hazájukból, szerencséjükre azonban 

 az első lelet lelőhelyének közvetlen közelében, Eichstätt mellett, Blumen- 

 bergen még egy a londoninál jobb megtartású lenyomatot találtak, 

 amelyet Dames W. Archaeopteryx Siemenst néven írt le (1884), Siemens 

 tiszteletére, aki a második, 20.000 márka értékre becsült leletet a berlini 

 palaeontologiai museumnak biztosította. 



Az Archaeopteryx morphologiai viszonyait az említett búvárokon 

 kívül Gerstäcker (1887), legújabban Abel (1911), Heilmann (1915) és 

 Stellwaag (1916) fejtegették behatóan; szárnykörmeinek az Opísthocomus 

 eristatus fiókáira emlékeztető, sőt azzal megegyező voltára Headley, 

 Pycraft és Lucas mutattak rá (1890—1895). 



1 1902-ben Vidal L. hírt adott még egy jurakori (Kimmeridge emelet) madár- 

 maradványról (Spanyolország), amely azonban az ásatások közben elveszett. A német- 

 keletafrikai Tendaguru-expeditio is felszinre hozott 1910-ben egy a felsőjura rétegeiben 

 ialált állítólagos madárcsontot (Janensch), amelyet azonban Stremme 1916-ban Reptilia- 

 maradványnak írt le. 



