208 DR. LAMBRECHT KALMAN 



föl a Sfereoniitlies-tk rejtelmes és heterogen csoportját, amelyet főmű- 

 vében maga is csak ideiglenesnek jelzett. 



A madárpalaeontologia irodalmának e két érdemes összefoglaló 

 szerzője után szóljunk azokról, akik tárgykörünk részletkérdéseit bogoz- 

 gatták ki. 



Lydekker Richard (1849—1915) a nemrégiben elhunyt kiváló pa- 

 laeontologusi a fossil is madarak ismeretét sok becses adattal gazdagí- 

 totta. Pályája elején az indiai Siwalik-dombok tertiaer-faunáit, később több 

 európai tertiaer (Allier) és pleistocaen-lelőhely (Malta, Sardinia, Corsica, 

 Grive-Saint-Alban) madármaradványait dolgozta fel, 1891-ben pedig meg- 

 írta a British-Museum fossilis madarainak catalogusát s ebben sok új 

 alakot írt le. A Newton A. szerkesztette kitűnő «Dictionary of Birds» - 

 ben Lydekker foglalta össze az 1893-ig ismert fossilis madarakat,2 1894- 

 ben pedig Patagonia fossilis madáróriásai foglalkoztatták. 



A madarak vázrendszerének, a recensekének és fossilisokénak egyaránt, 

 napjainkban legtermékenyebb búvára a washingtoni Shufeldt Robert 

 Wilson (sz. 1850). Oregon «Equus Beds» rétegéből számos érdekes alakot 

 írt le (Plioenicoptenis Copei), azonkívül európai pleistocaen-faunákat is 

 feldolgozott (Grive-Saint-Alban stb.) Származástani tanulmányain kívű] 

 különösen becsesek azok a dolgozatai, melyekben az amerikai gyöngy- 

 tyúkok fossilis alakjainak (1913), az Egyesült-Államok kihalt struccféléi- 

 nek kérdését tisztázta (1913) és amelyben a legnagyobb eddig ismert 

 madár (Diatryma ajax) maradványait írta le. Legújabban revízió alá 

 vette MARSH-nak a Yale-egyetem Peabody-Museumában őrzött klasszikus 

 gyűjteményét, tisztázta az EASTMAN-leírta Gallinuloides wyomingensis 

 rendszertani helyét és azt a császármadarakhoz tartozónak találta, leírt 

 -azután Montana-ból egy új Hesperoniis-i és megállapította ugyanott 

 CoPE Phalacrocorax macro piis-dX. Ismételten foglalkozott a történeti idők 

 folyamán kihalt madarakkal is (Ectopistes stb.) 



A legújabb időkre esik Andrews C. W. működése is, aki a British 

 Museum és a tringi RoTHSCHiLD-Museum gazdag anyagát dolgozza fel. 

 (Aepyomis titan, Diapliorapteryx, Nesolimnas). Lényegesen tisztázta a 

 patagoniai Phororhacos-kéráési, leírt több pleistocaen és subfossilis faunát 

 (Madagascar, Glastonbury), Sheppey-sziget londoni agyagából (eocaen) 

 a napmadarak ősét (Prophaeton), Egyptom (Fayum) felső eocaenjéből 

 €gy új «ratita»-t (Eremopezus), Indiából pedig tojásmaradványok alap- 

 ján egy struccot (Psamnwrnis). Andrews írta le a magyar föld első kréta- 

 kori madarát is (Elopteryx). 



CuviER, Meyer Hermann, Owen, Huxley, Milne-Edwards, Marsh, 



1 V. ö. LAMBRECHT, K. Lydekker Richard 1849— 1915. Aquila XXII. 1915. 370— 377. 



2 Megjelent a II. nemzetközi ornith. congr. kiadványaként is. (Budapest, 1891.) 



