210 DR. LAMBRECHT KÁLMÁN 



Magának az angol földnek gazdag, jobbára pleistocaen barlangi 

 leleteit az említetten kívül (Owen, Lydekker, Andrews, Seelev, Buck- 

 land), Dennis (1857), aki a csontok szöveti szerkezelét is tanulmányozta, 

 azután Dawkins (1903), Abbott (1908) és Jackson (1910) dolgozták fel. 

 Külön kell szólanunk a két Newton alkotásairól. Newton Alfréd 

 (1829—1907)1 a történeti időkben kihalt alka, azután a dodo, solitarius 

 és más madagaskari kihalt és kihaló madarak történetét és csonttanát 

 tisztázta és tanulmányozta. Newton Edward T. (1832—1897)2 Mauritius 

 sziget pleistocaen faunáján kívül Croydon eocaenjéből leírta Hébert és 

 Lemoine franciaföldi Gastor/iis-einek angol képviselőjét (O. Klaasseni) 

 s végül ő volt a praeglacialis rétegek (Forest-Bed és Freshwater-Bed) 

 madárfaunájának első búvára. Meg kell még emlékeznünk BiDWEiL-ről, 

 napjaink legbuzgóbb /l/cfí-búváráról és a nemrégiben elhalt UssHER-ről,3 

 az ir föld első módszeres barlangkutatójáról. 



Az angol gyarmatok, különösen Újzéland rendkívül érdekes fauná- 

 jának búvárairól (Mantell, Owen, Hochstetter, Forbes, Buller, Haast, 

 Hector, Hamilton, Parker, Quatrefages, Colenso es mások) már 

 szólottunk Owen működésének vázlatánál. 



Franciaországban, amelynek a madárpalaeontologia legérde- 

 kesebb leleteit és legnagyszerűbb művét (Milne-Edwards: Recherches 

 anatomiques et paléontologiques etc.) köszönheti, Cuvier és Milne- 

 Edwards A. iskoláin kívül is jeles búvárok halmoztak kincset-kincsre. 

 Prévost és Hébert a Gastomithidae-VdX írták le, Lartet (1801 — 1870), 

 a sansani lelőhely felfedezője és Valenciennes a Pelagoniis-i; Geoffro\' L 

 az Aepyornis-tk avatott búvára. A 90-es években Flot a párisi gipszből 

 ír le két trópusi alakot (Laurillardia), Depéret pedig Délfranciaország 

 hires rousilloni faunáját fakasztja meg és a Rhone völgyének leleteivel 

 gazdagítja a miocaen madarak ismeretét. Legújabban Gaillard gazdag 

 anyagot dolgozott fel a Querci phosphoritok madaraiból (1908), Paris P. 

 pedig összefoglalta az eddig ismert francia fossilis madarakat (1912). 



Németországban a madarak paleontológiájának aránylag ke- 

 vés búvára akadt. Meyer Hermann korszakos Arcliaeopteryx-itWtátzést után 

 Fraas Oskar (1870), a steinheimi medence faunájának búvára, ujabban 

 WiTTiCH (1899) és Ammon valamint Haushalter (1855) dolgoztak fel 

 tertiaer madármaradványokat; a többi búvár kizárólag pleistocaen fauná- 

 kat tanulmányozott jobbadán Nehring úttörő munkálatai nyomán (Bla- 

 sius W., Schlosser, Hedinger stb.) 



Ausztria, de különösen Cseh- és Morvaország gazdag ne- 

 gyedkori lelőhelyeinek madárfaunáit régebben Woldrich, ujabban Maska, 



1 V. ö. Ibis 1907. 623—633. 



2 V. ö. Ibis 1897 475—479. 



3 V. ö. Irish Naturalist XXII. 1913. 221. 



