A MADARAK PALAEONTOLOGIÁJÁNAK TÖRTÉNETE ÉS IRODALMA 211 



Kriz, Knies, Freudenberg, főleg azonban Capek Vaclav oslawani osteo- 

 logus dolgozták fel; tertiaer maradványokat Bayer és Laube publikáltak. i 



A magyar föld fossilis madarai közül a negyedkoriakat elsőül 

 Roth Samu, Capek és e sorok irója írták le; az újabban nagy lendületet vett 

 barlangkutatás sok értékes lelettel gyarapította a pleistocaen ornis isme- 

 retét. Az erdélyi felső krétából kikerült madármaradványokat Andrews 

 dolgozta fel. 



Svájc cölöpépítményeinek, valamint pleistocaen és egyéb üledé- 

 keinek madarait Rütimeyer (1825—1895), Heer O., Nüesch, Studer, 

 Messikommer és Knopfii, a portugál barlangok faunáját pedig 

 Harlé írta le. 



la szország. változatos tertiaer madármaradványait (miocaen és 

 pliocaen lenyomatait) Gastaldi, Canavari, Portis és Regalia írták le, utóbbi 

 különben több pleistocaen faunát is feldolgozott. 



Pikerni kevésszámú madármaradványát Gaudry, Samos-éit Forsyth- 

 Major és Martin (Sínitliio Karatlieodoris), a Libanon fiatal barlangi 

 faunáját Fritsch K. (1893) tanulmányozták és publikálták. 



Az orosz birodalom néhány fossilis madaráról Wildhalm számolt 

 be 1886-ban. 



Ázsiából a libanoni barlangi faunán kívül még csak két fossilis 

 madár ismeretes, a tojáshéjai alapján Déloroszországból Brandt J. F. 

 (1802—1879) által leírt Stnithio cliersonensis, amelyet Eastman (1898) 

 Chinából is kimutatott és az Andrews leírta Psammomis Indiából. 



Afrikából a Tendaguru expeditio kérdéses madárleletén kívül 

 eddig csupán az afrikai szigetvilág (Madagaskar, Reunion, Rodriguez, 

 Mauritius) fossilis, subfossilis és a történeti idők folyamán kihalt faunái 

 (Didus, Pezophaps stb.) és Egyptom eocaen leletei (Eremopeziis) ismere- 

 tesek Strickland, Melville, Owen, a NEWTON-ok, Milne Edwards A., 

 Gadow, Andrews és mások vizsgálatai alapján. 



Ausztrália és szigetvilágának (Újzéland) fossilis és subfossilis 

 madáróriásairól (Dinornis, Palapteryx, Harpagoniis) és búvárairól már 

 Owen iskolájának tárgyalása során szóllottunk; újabb időkben Stirling 

 és ZiETZ (Genyornis) valamint Finsch O., főleg azonban De Vis (Queens- 

 land) gazdagították e téren ismereteinket. 



Északamerika változatos leleteit túlnyomó részben Marsh és 

 Shufeldt dolgozták fel ; Colorado eocaenjéből írta le Allen J. A. (1878) 

 a legelső verébfélét (Palaeospiza). Napjainkban SnuFELDTen kívül Miller 

 L. H. publikált meglepő leleteket a californiai Rancho la-Brea pleistocaen- 

 aszfaltjából (Teratornis, Parapavo stb.). 



1 A Fric által a cseh felső krétából leírt Cretornis Hlavaci Pterosauriusnak bizo- 

 nyult (Ornithochirus ; Lydekker : Cat foss. Reptilia, Amphibia Brit Mus. 1. 14.) 



14* 



