214 DR. LAMBRECHT KÁLMÁN 



(1907), a csaknem teljesnek mondható tringi madártörténeti múzeum tulaj- 

 donosa foglalkoztak. 



A madarak törzsének származástana évtizedeken át élénk vita tár- 

 gya volt és a kérdés természetesen még ma sem tekinthető tisztázottnak. 

 Eltérőek voltak a nézetek már a törzs mono- vagy diphyletikus eredeté- 

 ről. COPE (1867, 1884, 1885), Mivart (1871, 1881) és Wiedersheim 

 (1883, 1886) más-más törzsből vezették le a lapos szegycsontú madarakat 

 (Ratitae) és a tarajos szegycsontúakat (Carinatae) ; a Ratita-k^ï a Düio- 

 sauriusok, a Carinata-ksit a Pterosaitríiisok leszármazdttainak tekintették, 

 sőt utóbbiakat Voot gyíkszerű alakokból vezette le. 



Marsh fogascsőrű, lapos és tarajos szegycsontú madárleletei ezt a 

 diphyletikus eredetet megdöntötték s ma már főleg csak két kérdés kö- 

 rül folyik a vita. Huxley és iskolája a Ratita-kdX tekinti ősibb alakoknak, 

 Owen, Parker T. J. és Gadow pedig a Cannata-kzi ; szerintük a Ratita-V 

 csak a repülés secundaer visszafejlődésével alakultak ki a tarajos szegy- 

 csontú elődökből. 



A közös őst Huxley, Baur, Osborn (1900) a Dinosauriusok, Für- 

 BRINGER a Dinosauriusok, krokodilusok és gyikok között, Nopcsa (1907) 

 és Versluys (1910) biped Dinosaurus-szerű «runningö-alakok között. 

 Hay (1910) és Abel arboricol ugró Reptiliak között. Heilmann pedig 

 (1916) kihalt triaskorú krokodilusokban keresik. 



Az eltérő, sőt egymással homlokegyenest ellenkező nézeteket a leg- 

 bővebben Fürbringer, Gadow és Heilmann fejtegetik. 



Ezeknek a Gegenbaur és Baur G. (1859—1898)1 megpendítette 

 származástani kérdéseknek avatott kezű búvárai voltak: Vetter, Huxley, 

 Marsh, Dames, Woodward, Dollo, újabb időkben pedig Osborn 

 (1900), Döderlein (1901), Broom (1906), Branca (1908), Nopcsa (1907), 

 Versluys (1910), Huene (1907—1908), Hay (1910), Lebedinszky (1913), 

 Heilmann G. (1916) és akit talán elsőül kell vaia említenünk, Abel Othenio, 

 a modern palaeontologiának, azaz a palaeobiologiának bécsi úttörője. 



Az a szellem, amely az ő meglátásokban gazdag «Grundzüge 

 der Palaeobiologie»-ját áthatja, még sok titkot fog felfedni és ha majd a 

 fossilis madarak maradványait is ebben a szellemben dolgozzuk fel, 

 akkor fogjuk megismételhetni azt, amit Huxley és Osborn már régen 

 hirdettek: «Palaeontology is the biology of the past». 



-k-k* 

 " Az alább következő irodalmi jegyzékbe nemcsak a szoros értelem- 

 ben vett fossilis madarakról megjelent közleményeket, de a történeti 

 időkben kihalt és kihalóban levő madarakat tárgyaló tanulmányokat is 



> V. ö. Weeler W. M. George Baur's Life and Writings. Am. NaturaL XXXIIL 

 1899. 14—30. 



