A CSONTTOLLÚ MADÁR (AMPELIS GARRULA L.) FÉSZKELÉSÉRŐL HAZÁNKBAN 309 



jelent meg egy csapat, de csakhamar kereket oldott. i Ellenben a 9 km.- 

 nyire délre fekvő Gyöngyösapátiban, Széchenyi Rezső gróf terjedelmes 

 parkjában, január hó elején nemcsak feltűntek madaraink, hanem 30 — 40 

 főnyi csapatban meg is telepedtek és április 7-ig szakadatlanul ott 

 tanyáztak. A park magas nyárfáin bőségesen élősködik itt a fagyöngy 

 (Viscum album); kétségen kívül a dúsan terített asztal marasztotta hát 

 őket, amit a megfigyelés tanúsított, mert hosszú telelésük idején szinte 

 kizáróan a fagyöngy bogyóit lakmároztak. Másutt a vadszőlő bogyói 

 csábították huzamosabb tartózkodásra. így Váczon — mint BArdos2 városi 

 tanácsostól hallottam — 1914. január havában mintegy 30 főnyi csapat 

 heteken át dézsmálta a kertekben a vadszőlőt. 



Nemcsak valószínű, hanem bizonyos, hogy az efféle, rendetlenül 

 időszakos beözönlése a csonttollú madaraknak korántsem holmi kalando- 

 zás vágyából vagy rejtelmes ösztönből ered, hanem inkább az életfen- 

 tartás szükségéből. Szakasztottan ugyanazok a tényezők, a specifikus táp- 

 lálék helyi bősége vagy hiánya, játszák vándorlásaikban a főszerepet, 

 amelyek a szibériai magtörőket (Nucifraga caiyocatacfes plaiyrhyncha 

 Brehm.), 2.zsezse rajokat (Acanthis linaría L.) és fajtáit, 2, fenyő pintyek (Fringilía 

 niontifringilla L.), a réti fülesbagoly (Asio accipitrinus Páll.), az uráli- 

 bagoly (Syrnium itralense Páll.), hébe-korban ősszel és télen nálunk 

 való tömeges látogatásait okozzák, és amelyek a pásztormadarak (Pas- 

 tor roseus L.) és pusztai talpastyúkok (Syrrhaptes paradoxus Pall.) 

 nyári bevándorlásait vagy a keresztcsőrüek (Loxia) tömegeinek évszak- 

 hoz nem kötött, szabálytalan, mert évenként és terület szerint változó 

 megtelepedéseit elsősorban megindítják és befolyásolják. 



A szibériai magtörő csak azokban az években húzódik le rendes 

 otthonából, Észak-Európából és Szibériából Közép-Európába, amikor 

 ott kedves tápláléka, a havasi- vagy cirbolya fenyő (Pinus cembra) 

 toboztermése olyan silány és kevés, hogy belőle megélni nem tud, 

 ellenben nálunk elegendő élelmet talál; a zsezsék csakis azokban az 



1 Kőszeg táján, hol 40 évnél tovább figyelem a madárvilágot, mindeddig csak 

 1898 márc. 3-án találkoztam egy 12 főnyi csapattal s 1903 jan. 14-én a szomszédos 

 Doroszló erdejében 30-as csapattal. Érdekes azonban, hogy 1780-ban a «Magyar Hir- 

 mondó» (132 1.) megemlékszik Kőszegen való előfordulásáról imigyen : «Bizonyságul, 

 hogy Magyarországban igen is sok kikeresni és vizsgálni való esméretlen dolgok vannak, 

 a Tudósok kedvéért csak egy példát hozok elő. Kőszeg tájékán egy madár fogatott, 

 melyet azon vidékbeli emberek sem esmérnek és Sopronban Konrád és Töpler uraimék 

 megvizsgálván, sem Linné sem Brisson rendes jegyzékében fel nem találtának ; de azon 

 rendbéli (Ordo) madarak közül valónak esmérték, melyeket Linné Ölyvöknek (Accipitres) 

 nevez. Imigy irjákle: Lani us capite cristato, gúla et taenia oculari ni j;ra, cauda subaequali 

 apice flavo remigibus secundariis quatuor apice purpureo». Kétségtelenül felismerhető 

 e leírásból a csonttollú madár. 



2 1914. őszén ez a madárvédelemnek is lelkes harcosa Szerbiában hősi halált halt. 



