310 CHERNÉL ISTVÁN 



esztendőkben jelentkeznek nagy számban nálunk, mikor rendes telelő 

 helyeiken túlságosan nagy hótömegekkel állít be a tél és belepi a dud- 

 vák magtermését, itt ellenben gyengébb időjárás uralkodik és mezőink 

 jórészben hómentesek, tehát uton-utfélen kínálják a dudvamagvakat; a 

 réti fülesbaglyok tömeges megjelenése pedig tapasztalat szerint egérjárásos 

 éveinkre esik, A talpastyúkok és pásztormadarak meg keleti hazájuk- 

 ból, — a középázsiai steppékből — szintén a megélhetés gondjaitól 

 űzve hagyják el rendes fészkelő területüket s nyomulnak nyugat felé; 

 amazokat a koronként beálló nagy szárazság, a nekik annyira szükséges 

 vizek és a növényzet elszikkadása ösztökéli nyugati tájak felé, emezeket 

 pedig a sáskák és szöcskék — legkívánatosabb falatjuk — rossz szapo- 

 rulata, más vidékeken fellépő «sáskajárás». És a keresztcsőrüek — e leg- 

 jellemzőbb cigánykodó madarak — tisztán a fenyőtobozok bő termésétől 

 függve végzik kóborlásukat s itt vagy ott való megtelepedésüket is a 

 különböző vidékek fenyveseinek tobozmennyisége dönti el.i S mint tud- 

 juk, nálunk a specifikus táplálék helyi bősége annyira kihat életjelenségeik 

 alakulására, hogy még a költés szaka sem esik bizonyos évszakra, hanem 

 megfelelően módosul : sok helyen ősszel, sőt még a téli hónapokban is 

 akadnak költő keresztcsőrű párok. Szintúgy a nagyobb és kivált a tavaszba 

 is benyúló vendégjárásai után a réti baglyoknak, szintén akadhattunk 

 már egyes nálunk rekedt fészkelő párokra. Arról azonban, hogy az északi 

 zsezse, a szibériai magtörő költött volna nálunk, biztos adatokat nem 

 szerezhettünk. A csonttollú madár is rendetlen teleléseit a tavasz faka- 

 dásával befejezi s március havában rendszerint ismét visszahúzódik 

 északi hazája felé. Kivételszámba fogható az 1904-ben Oroszváron meg- 

 figyelt eset,2 amikor Henckel gróf parkjában mintegy 500 főnyi csapat 

 telepedett meg, még áprilisban is ott maradt, sőt e hó 22-én párokra 

 szakadozott és fészkeléshez látott A megfigyelő — sajnos — nem említi 

 közleményében,' hogy azután tényleg fészkeltek-e ? miképen alakult 

 életük utóbb? s mikor vonultak el? Nagyon érdekes lett volna mindezt 

 megtudni, mert tudtommal madarunknak ilyen déli ponton való fészke- 

 lésére eleddig nem volt példa. 



Az 1914. évi nagy invázió szintén belenyúlt április havába s ez 

 alkalommal is megpróbálkoztak egy helyen a családalapítással. Gróf 

 Esterházy Béla közölte velem, hogy a Bakonyban, magyar-szombathelyi 

 parkjában, az egész télen ott tartózkodó csonttollú madarak egyik párja 

 visszamaradt s a kastélyának ablaka előtt álló szilfán május elején 6 méter 



' Megfigyelték különben, hogy a vendégeskedő pásztormadarak, a sáskák megrit- 

 kulásával, cseresznyével, az eperfa gyümölcsével, meggyel éltek, a keresztcsőrüek pedig 

 rovartáplálékra szorultak a tobozok fellakmározása után. Ehhez a táplálékhoz azonban 

 csak egyideig alkalmazkodtak, de állandóan nem marasztotta az őket új szállásukon. 



2 Vadászlap 1904. évf. 229. 1. 



