314 CHERNEI ISTVÁN 



szüntelen vetegették eleddig nem ismert három szótagú, aggodalmukat 



/ i 



és féltésüket kifejező siralmas vijjogásukat, melyet glüj/ \jä,glüj'/ \/ü, 



i 



glüj/ \/ä szótagokkal festhetek legtalálóbban. 



Egybevetve a magam megfigyeléseit az imént felsorolt megfigyelők 

 tapasztalataival, következő tényeket állapíthatjuk meg: 



1. A darázsölyv nemcsak lomberdőkben, hanem fenyvesekben is 

 fészkel, de előszeretettel vegyes fajú erdőkben. Fészkét gyakran erdő- 

 széleken, mezők, rétek, legelők közelében találhatjuk, de nem ritkábban 

 nagyobb erdőterületek mélyében, világosabb részletekben is. A fészek 

 korosabb lombos fákon vagy keresztes-, erdei- és jegenye fenyőkön szo- 

 kott lenni. Madarunk ritkán rak maga fészket, mert legtöbb esetben 

 elhagyott, régi varjú- vagy ragadozómadárfészkeket foglal el s beéri 

 azok kijavításával, és rendszerint friss, zöld lombbal való kibélelésével. 

 Néha alacsonyan, többnyire azonban 6—10 méter magasan, ritkán még 

 magasabban veti meg tanyáját, a fatörzs vagy erős oldalág elágazásai 

 között, nem ritkán magában a koronában, a fa sudarában. 



2. Madarunk rendes szólása szaporán ejtett, sűrűn ismétlődő kíkk- 

 kikk-kikk szótagokkal festhető visitas, nagy ritkán nyávogó hijé-liijé. 



i i 



Fiókáit féltő öregektől siránkozó, háromszótagos gliij/ \/ii, glüj/ \Jü, 



i 



glüj/ \Jü gyakran ismétlődő jajgatást hallhatunk. Falatot váró fiókák 



nyújtott siralmas kiík-kiík szótagokat vetegetnek, a kirepült fiatalok pedig 

 fütyülő, nyújtott kétszótagú ki-íkk, ki-íkk vagy pszi-lí, pszi-lí hangokat. 

 Kőszeg, 1916. aug. 16-án. 



