318 KOSTKA LÁSZLÓ 



Rendkívüliségeket tehát ez a második vizes év sem íiozott. Jövőre 

 talán már lesz némi befolyással, mert a kaszálók nagyrészben átalakultak, 

 kakás és gyékényes területekké váltak. Megjegyzem végül, hogy az 

 Alföldön a nyolcvanas évek elején magasabb volt a vízállás. Ekkor 

 temérdek fürj, valamint haris volt itt; azóta ezek a madarak csaknem 

 egészen eltűntek. Már hallottam oly feltevésről, hogy a fogoly szorította 

 ki ezeket; ez tévedés, mert hiszen a fogoly kerüli a vizes helyeket. 



E vizes év néhány ritkasága között az Erismatura leucocepkala 

 (Scop.) említhető, melyet a 80-as években is megfigyeltem. Az új keletkezésű 

 tavakban ütötte fel tanyáját. A kaszálók mélyebb helyein pedig, ahol 

 moha, békanyál beszáradt, ott átvonuláskor az Arenaria iníerpres (L.) jelent 

 meg s forgatta a mohát. 



A fajok megjelenésében majdnem minden évben van némi eltérés, 

 mert igen sok függ attól, hogy miként vágják ki a réteket. Ha minden 

 gazt, minden nádat teljesen kivágnak, ügy egészen más madárfauna 

 telepszik meg, mint mikor csak részben vágják ki. Legtöbb faj az utóbbi 

 esetben jelentkezik, mert a vizi madarak sem a teljesen zárt sűrűséget, 

 sem a teljes síkot nem szeretik, hanem a növénycsoportokkal váltakozó 

 tavakat kedvelik. 



Ugyanez áll a kaszálókra nézve is; ha váltakozva tocsogók vannak 

 rajtuk, akkor költenek bennük legnagyobb számban. 



Nem tudok rájönni, hova lesznek innen a barkós cinegék (Panurus 

 biannicus L) oly években, mikor a nádasokat a tél folyamán egészen 

 letakarítják. Mert innen eltűnnek, de a közelben sem telepedhetnek meg, 

 mert ott sem marad lábon a gaz. Kóborolni pedig még nem láttam őket. 



Izsák, 1916. november 6-án. 



