360 KISEBB KÖZLEMÉNYEK 



hallei czég is kapott sokat belőle, de az idők folyamán az ide jutott 

 tojások el lettek adva. A HouANDT-féle gyűjtemény később részben a 

 braunschweigi múzeumba, részben a NEHRKORN-féle gyűjteménybe került,, 

 egy részepedig kisebb gyűjteményeknek lett adományozva. A NEHRKORN-féle 

 gyűjteményben, mely jelenleg Berlinben van, a keresett tojások nincsenek 

 meg és a másfelé megindított puhatolások is eredménytelenek maradtak. 

 A braunschweigi múzeumban van ugyan a HoLLANDT-féle gyűjteményből 

 származó szerecsensirály-tojás és pedig pontosan három darab, tehát éppen 

 annyi, a mennyit Baldamus gyűjtött (Naumann, Naturgeschichte der Vögel 

 Mitteleuropas. Neu herausgegeben von Dr. C, Hennicke Bd. XI. p. 202.),. 

 de lelőhelyük nincs megadva s így, miután a ScHALOW-tól nyert értesülés 

 szerint jelenleg a keresett tojások Braunschweigben sincsenek meg, ezeket 

 sem lehet a magyarországi szerecsensirály-tojásoknak tartani. 



ScHALOW szorgos kutatásai tehát teljesen negativ eredménnyel vég- 

 ződtek és nincs is remény rá, hogy a Baldamus által 1847-ben Magyar- 

 országon gyűjtött szerecsensirály-tojások még valaha előkerülhessenek. 

 E nélkül azonban Baldamus idevonatkozó följegyzései csak nagyon való- 

 színű és rendkívül érdekes adatok a magyar madártörténetírás számára, de 

 bizonyító erővel nem bírnak, ügy hogy a szerecsensirály hajdani fészkelése 

 Magyarországon — bár valószínű ■ — nem tekinthető bebizonyítottnak. 



Schenk Jakab. 



A csíz fészkelése a liptói Fátrában. E fürge kis madarat általában 

 az északi vidékek jellemző madarai közé számíthatjuk, dacára, hogy 

 egész Közép- és Déleurópában is megtalálhatjuk. Az északi fenyves és 

 nyíresek vidékén él legnagyobb számmal s a délibb vidékeken is csak 

 ott találjuk meg állandóan, ahol a magasabb hegyvidéken nagyobb 

 összefüggőbb fenyves- és nyírerdők vannak. S ép mivel e sötét ren- 

 getegekben él, rendszerint távol az emberi településektől, azért oly 

 kevéssé ismert a fészkelése. . 



A dombvidékre és az Alföldre csak ősszel és télen jön le a csíz 

 és ekkor az emberi lakások környékére is elkerül. Ezek egy része észak- 

 európai vonuló, másik része pedig a mi magasabb hegyvidékeink feny- 

 veseiből ereszkedik alá. Ezeken a vidékeken szinte kizárólagosan az 

 égerfákon találhatók, amint kapaszkodva, himbálódzva s eközben foly- 

 tonosan csevegve bontogatják az apró tobozkákat. 



A múlt nyáron (1916) a liptómegyei fenyvesekben töltvén hosszabb 

 időt, alkalmam volt e titokzatos kis madarat megfigyelni eredeti ottho- 

 nában. Nem ugyan a fészkénél, mert augusztus elején már elhagyta a 

 fészke környékét, hogy kisebb kóborlásokat tegyen felnőtt fiókáival s- 

 fölkeresse különösen a nyíres részeket, ahol azután megszállva egy-egy 

 fát, szorgalmasan fosztogatják a nyírfa termőbarkáit, hogy a pikkelyek 

 csak úgy repülnek a szélben. 



