376 IRODALMI ISMERTETÉSEK 



Tengeri Alpok-ban, az Appenninek-en, a Balkánon és Ázsia magas hegy- 

 ségeiben Chináig (O. barbatns [L.])». «Az uhu Szibériában (Bubo 

 Sibiriens Schlegel) nagyobb, mint Európában (Bubo bubo L.), Észak- 

 Afrikában (B. ascalaphus Sav.) és Indiában (B. bengalensis [Franki.]) 

 ellenben kisebb. Éppen így nagyobb a B. areticus Sw. az arktikus Észak- 

 amerikából mint a B. virginiamis (Gm.), mely a keleti Északamerikát 

 Costa Ricá-ig lakja». A holló (Corvus eorax L.) északi képviselői mind 

 nagyobbak. «Az őrgébics a Lappföldön és Szibériában (Lanius major Páll.) 

 nagyobb, mint Észak- és Középeurópában (L. excubitor L. és rokonai)». 

 De vannak kivételek is, így a Himalaya keresztcsőrűje (Loxia himalayensis 

 Blyth.) állítólag «valóságos törpe». Említésre méltó, hogy a forró Dél- 

 Somaliföld madarai a szomszédos hűvösebb vidékeken élő rokonaiktól 

 nagyobb részben föltűnő kicsinységükkel ütnek el. Neumann O. szerint 

 ezek csenevészalakok volnának, mert a Dél-Somaliföld kiszáradófélben 

 van. Ez a nézet nem ellenkezik egyenesen a BERGMANN-féle elmélettel- 

 Mert a szerző szerint nagyon is lehetséges, hogy a kiszáradással együtt 

 járó fölmelegedéssel a madarak olyan módon váltak mindig kisebbé, 

 hogy csak a kisebb egyének akadtak a forróságban még elviselhető élet- 

 föltételekre, míg a nagyobbak lassanként kihaltak, úgy hogy selectióval, 

 alkalmazkodva a mindinkább melegebbé váló éghajlathoz, a különféle 

 fajok új, kisebb alakokká változtak át. 



A vonuló madaraknál a viszonyok nem oly szembeszökők és ha a 

 különböző fajok összehasonlításánál csak a költőterületet vesszük figye- 

 lembe, olyan eredményekhez jutunk, melyek a BERGMANN-féle elmélet 

 helyességének első pillanatra ellentmondani látszanak. Ezeknél a téli szál- 

 lás éghajlati viszonyait is tekintetbe kell vennünk. Sajnos, erről ma még 

 keveset tudunk. Ennek következtében a vonuló madarakat az elmélet 

 szempontjából még nem vehetjük tekintetbe. A szerző arra az eredményre 

 jut, hogy éppen a röghöz oly kevéssé kötött madárvilágból való sok példa 

 erős bizonyíték a BERűMANN-féle elmélet helyessége mellett. 



Dr. Greschik Jenő^ 



Eckardt, W. R., Einbürgerungsversuche als Möglichkeiten zur Er- 

 forschung des Vogelzuges. Naturwiss. Wochenschrift N. F. Bd. 13, 1914. 



— 2. Mitteilung und Nachtrag. Ibid. Bd. 14, 1915. 



A szerző 1913-ban «A vándormadarak vonulási útjainak kérdése» i 

 cimű referátumában kifejtette, hogy nagyobb számú jelölt idegen (exota) 

 madárnak alkalmas helyen való kihelyezésével új alapot nyernénk a 

 madárvonulás exakt kutatásához. Ha ezek ugyanis ősszel elvonulnának 

 és a következő tavasszal ismét visszajönnének, positiv eredményekhez 

 jutnánk. A fenti dolgozataiban idegen földrészek kacsáival végzett kisér- 



1 Die Naturwissenschaften, 30. füzet, 1913. 



