IRODALMI ISMERTETÉSEK 37T 



léteit ismerteti. Egy a Hagenbeck Károly cégtől 1Q13. februárjában fris- 

 sen behozott mandarinkacsapár ugyanabban az esztendőben a Werra- 

 folyó egyik félreeső helyén, Thüringiában, Hildburghausen város alatt 

 költött. A fiatal kacsákat még 1914 január végén megfigyelhették, ez a 

 kísérlet tehát negatív eredménnyel végződött. Lehet, hogy ez az eset a 

 vadludakon tapasztaltakkal egyezik meg, melyeknek az állatkertek és 

 parkok vizein nevelődött fiatalja nem vonul el, ha a szülők szárnyai 

 csonkák. A gyűrűzési kísérlet azonban ezt a kérdést még 1914-ben egy 

 lépéssel a megfejtéshez közelebb hozta. Heinroth O.i ugyanis arról érte- 

 sült, hogy Dönnerhof-ban, Elley tartományban (Kurland, Oroszország) 

 két idegen kacsát (Aix galericulata és Aix sponsa) fogtak, melyeket 

 1913-ban a berlini állatkertben gyűrűztek meg. A Berlinben kiköltött 

 említett kacsákat más alkalommal ősszel mindig dél és délnyugati irány- 

 ban találták. Az itt említett eset azt mutatja, hogy ezek a madarak tavasz- 

 szal északkeleti irányban haladtak. A szerző ennélfogva leszögezi azt a tényt, 

 hogy ezek az idegen kacsák épen úgy viselkedtek, mint a németországi 

 vonulók. A már említett mandarinkacsák a Werra folyóról 1914 márciusá- 

 ban eltűntek, amint a folyó ismét megszabadult jégpáncéljától. Azt hiszi^ 

 hogy más európai kacsákkal elvonultak és ez az eset 1913 őszén azért 

 nem következett be, mert akkor más vizi madarakkal nem jutottak érint- 

 kezésbe s így ezek nem vezethették őket. Később azonban kiderült, 

 hogy a kacsák egy része mégis visszamaradt és a nyár folyamán ered- 

 ményesen költött. Úgy látszik, hogy ott hazájukhoz hasonló életfölté- 

 telekre akadtak. ^j^ Greschik Jenő. 



Haecker V., Reizphysiologisches über Vogelzug und Frühgesang, 

 Biolog. Zentralblatt, Bd. 36. 1916. 



A szerző régóta tanulmányozza azokat az állati életnyilvánulásokat, 

 melyekben a reflex- és ösztönszerű alapot a magasabbrendű psychikai 

 elemek már-már elhomályosítják. Jelen dolgozatában a madarak tavaszi 

 és őszi vonulását, továbbá a reggeli éneket vonta vizsgálódásai körébe. 

 A kísérlet ezekben a kérdésekben csak korlátolt mértékben alkalmazható. 

 A gyűrűzési kísérletek, főleg a madárvonulás irányára és gyorsaságára 

 vetettek fényt, míg a vonulást és a vonulásnak irányát előidéző okok egy- 

 előre csak puszta megfigyelésére vagyunk utalva. Ismeretes, hogy a szerző 

 1904-ben a tübingai zoológiai gyűlésen tartott előadásában egy hypo- 

 thezist állított föl, mely szerint bizonyos madarak számára, Felső-Olasz- 

 országból a vonuláshoz az ingert a «föhn» adja és ugyancsak ez a vehi- 

 culum az alpesi szorosok átrepülésénél. Vagyis azt gondolta, hogy a föhn 

 beálltával az Alpok déli lejtőjén mindjobban fellépő levegőoszlopokat az 



' Journal f. Ornitologie. 63. évf. 1915. 



