378 IRODAI MI ISMERTETÉSEK 



Afrikából érkező madarak megérzik s a továbbutazásra jel gyanánt hasz- 

 nálják. A későbbi évek is megerősítették megfigyeléseit. 



Rátér a föltevés ellen fölhozott ellenvetésekre s arra a következtetésre 

 jut, hogy a föhn bizonyos fajok számára tényleg jel, továbbá hajtóerő, 

 azonban a madarak által választott utak nem mindig ugyanazok, hanem 

 valószínűleg különböző tényezőktől befolyásoltatnak. Sok fajnál a fiatalok 

 és az öregek különböző időben vonulnak. Ezeknél a fiataloknál az öre- 

 gek példája, vagy a saját tapasztalat nem játszhat szerepet, ennek követ- 

 keztében vonulásuk sokkal inkább ösztönszerű, meteorológiai tényezőktől 

 befolyásolt jelenség, mint az öregeké, vagyis első vonulásuk alkalmával 

 a szél és idő passiv hajtja őket, míg az öregek inkább aktiv találják meg 

 az utat. Ennélfogva a fiatal madarak útjai még bizonytalanok s első 

 visszatérésük alkalmával talán csak ritka esetekben találnak szűkebb ha- 

 zájukba vissza. Visszatérésükkor nagyobb területeken oszlanak meg, a 

 fajt egyenletesen elterjesztik, vagy Schenk szerint tartós vérkeverődést 

 idéznek elő, míg az öregek — hűek lévén szülőföldjükhez — egy kör- 

 nyék madárállományának biztos alapkövéül szolgálnak. 



Az öregeknél az ösztönön fölül álló magasabb psychikai tényezők 

 játszanak szerepet, legalább jó helyi emlékezőtehetséget, talán a szülő- 

 föld iránti szeretet nyomait is tulajdoníthatjuk nekik. Thienemann, Szeöts, 

 TsCHUSi gyűrűzési kísérleteiből kitűnt, hogy a füsti fecske, molnárfecske 

 és a sarlósfecske öreg példányai visszatérnek múlt évi fészkükhöz. Ez 

 alig magyarázható máskép, mint úgy, hogy az öreg egyének helyiemlé- 

 kezetük (látás) alapján találják meg az utat. A szerző a továbbiakban föl- 

 veti azt a kérdést, vájjon ezen már az állatpsychologiába tartozó terüle- 

 ten a kísérlettel tovább juthatunk-e? Vájjon az öregek nemcsak hűek 

 szülőföldjükhöz, hanem utazásaik alkalmával mindig ugyanazt az utat 

 használják-e? A gyűrűzés csak különös kedvező véletlenek találkozása 

 folytán adhatna biztos eredményt, pl, ha sikerülne ugyanazt a példányt 

 vagy egy pár egyéneit többször vonulásuk közben megfogni. Indirekt 

 utón azonban megközelíthetjük a kérdést, ha az emlékezőtehetséget, kü- 

 lönösen pedig a helyi emlékezőtehetséget más módon vizsgáljuk. Ezért 

 szerző a madár emlékezőképességét kísérletileg óhajtotta tanulmányozni. 

 A kísérletek közül a háború miatt csak egyet tudott befejezni. Egy Grus colla- 

 rís párt a haliéi zoológiai kertben etetéssel annyira magához szoktatott, hogy 

 közeledtére s később többszöri füttyentésére egy bizonyos sarokhoz jött. 

 21 1/2 hónapi szünet után a szerző füttyentésére ismét a régi sarokhoz 

 jött a daru pár. Ennélfogva bebizonyította, hogy bizonyos tapasztalalokra 

 a madár emlékezőtehetsége csaknem két évig tartott, tehát sokkal hosz- 

 szabb ideig, mint két egyirányú vonulás időköze. Az emlékezőtehetségen 

 kivül még számos más folyamat is van, mely túllépi a tulajdonképpeni 

 ingerphysiologiai határt. Ilyen a fészkelőhely és fészekanyag megválasztása» 



