IRODALMI ISMERTETÉSEK 381 



logical characters which differentiate the Eroliinae (Dunlin group) from 

 tlie Tringinae (Redshank group.) — //. On the Osteology of the Cha- 

 tham Island Snipe (Coenocorypha pusilla Böller/ — Ibis 1915. 609 — 

 616, 690—716. Tab. 1. fig. 5. 



Szerzőnek a pajzsos cankó (Machetes = Pavoncella pugnax) és az ame- 

 rikai apró partfutó (Ereunetes = Tringa pusilla) rendszertani helyét vizsgáló 

 tanulmánya teljesen a Pycraft W. P. által a Proceedings of the Zoolo- 

 gical Society-ben oly szerencsésen megkezdett módszere szellemében 

 •oldja meg kitűzött célját. 



A hősbibicet eleddig a cankók (Totaninae, a brit nomenclatura sze- 

 rint Tringinae) alcsaládjához tartozónak vették a systematikusok, az ame- 

 rikai apró partfutót pedig a partfutók (Tringinae, az új nomenclatura 

 szerint Eroliinae) alcsaládjához sorolták. Szerző a British Museum és a 

 Royal College of Surgeons gazdag anyaga alapján • behatóan vizsgálta 

 meg mindkét fajt és a koponya felépítése alapján arra az eredményre 

 Jut, hogy úgy a hősbibic, mint az amerikai apró partfutó a partfutók 

 (Eroliinae, Tringinae olim) alcsaládjához tartozik, hogy tehát a partfutók 

 (Eroliinae) alcsaládja (Erolia = Tringa alpina, Erolia = T. minuta, Arqua- 

 tella = T. maritima, Ereunetes = Erolia pusillus, Ancylochilus = T. 

 subarquatus, Calidris arenaria, Heteropygia = T. maculata, Micropalama 

 himantopus, Canutus = Tringa canutus, Eurynorchynchus pygmaeus és 

 a hősbibic) élesen megkülönböztethetők a cankók (Tringinae, Totaninae 

 olim) alcsaládjától (Tringa = Totanus ochropus). 



Kár, hogy a szerző gazdag anyaga vázrendszerének többi csontját 

 (a végtagokat és mellcsontot) nem vette figyelembe vizsgálatainál, holott — 

 különösen a hátsó végtag — nagyon jellegzetes. 



Szerző tanulmányainak második részében a Chatham szigetek re- 

 pülő képességét elvesztett sárszalonkájának (Coenocorypha pusilla Bul- 

 ler = Gallinago aucklandica subsp. [1 Qallinago pusilla) vázrend- 

 szerét írja le. Lowe a madártipusok persiscentiáját vallja és ebből in- 

 dulva ki, a ma élő, primitiv szervezetű alakokat találó jelzővel «élő 

 fossiliák»-nak («living fossils») nevezi. A vázrendszer leírása alapján szerző 

 arra a következtetésre jut, hogy a Chatham szigetek repülni nem tudó 

 sárszalonkája sem nem tipikus erdei szalonka (Woodcock), sem nem ti- 

 pikus sárszalonka (Snipe), jóllehet sokkal inkább szalonkaszerű, mint 

 sárszalonkaszerű. Lowe primitiv szalonkaszerű alaknak tartja, amely ma- 

 radványa lehet egy régi törzsnek; ez a törzs régente északabbra is ki- 

 terjedt és ebből alakultak ki a specializált erdei szalonkák és sárszalon- 

 kák. Tanulmánya végén érdekes megjegyzéseket füz a szalonkák, sársza- 

 lonkák és a guvatszalonka (Rhynchaea) rendszertani vitás kérdéseihez, 

 valamint földrajzi elterjedésükhöz. Dr. Lambrecht Kálmán. 



