20 S. A. Sexe. 



telig som den første. Desuden lader der sig tænke føl- 

 gende Indvendinger imod den: 



1) Naar man frivillig bringer de imaginære Udtryk ind 

 i Kalkülen, saa gaar det maaskee an, at betragte dem 

 som konventionelle saaledes, at man f. Ex. lader 

 V — A . V — CC operativt betyde det samme som 

 V{ — A) ( — a). Men naar man, saa at sige, uformo- 

 detstøder paa dem i arithmetiske Operationer: hvil- 

 ken Ret og hvilken ForpHgtelse har man da til at 

 opfatte dem paa samme Maade? 



2) Det er besynderligt, at en Funktion f. Ex. y i^^^^ skal 

 ophøre at være til, medens Moderstørrelsen, (r^— y^), 

 hvoraf den udspringcr, eller Materialet, hvoraf den 

 dannes, endnu existerer, hvilket er Tilfældet med 

 (r^ — y2)j om r er mindre end y . AfNogetmaa jo dog 

 komme Noget ud. 



3) Det er besynderligt, at den ene Deel af en Ligning 

 skal kunne forvandles til et Fantom, medens den anden 

 Deel [vedbliver at være en Størrelse. I Ligningen 

 Vx^X . V x— A = V(x— A)(x— A) f. Ex. forvandles 

 første Deel til Fantomet yi^ . V^^, medens den 

 anden Deel forvandles til Størrelsen y {—A) (—A), naar 

 x sættes =- 0. 



4) Det er besynderligt, at man i en Videnskab skal støde 

 paa udtryk, som man maa kalde meningsløse Fanto- 

 mer, medmindre man lægger en Mening ind i dem, 

 som de, egenthg talt, ikke vedkjende sig. 



5) Saalænge x er > A i Ligningen, V^^^^I". V x— A =^ 

 V (x— A) (x"-^^, opfattes den første Deel af samme i 

 sin egentlige Betydning, nemlig som et kvantitativt 

 Ækvivalent til den anden Deel; men saasnart x bliver 

 mindre end A, maa første Deel^tages i en uegentlig 



