- 87 — 



stand ser det derfor næsten ud, som om Flora var totalt 

 banlyst fra disse Strande. Men stiger man iland, opdager 

 man skjulte Rifter og Indsænkninger mellem Klipperne; i 

 disse, hvor der bvdes lidt Ly mod de heftige Storme, og 

 hvor de hyppige Regnskyl ikke have saa let for at vaske 

 og skylle væk, har den organiske Natur formaaet at produ- 

 cere noget Jord, og mellem de lysegraae Fjelde udbreder sig 

 den brunlige Torvemyr, som kun i Lyngarternes Blomstrings- 

 tid antager en livligere Farve. Her samler ogsaa Våndet 

 sig til smaae Kulper og Kjern. Men disse savne den ven- 

 lige Ramme af Lovskov og Siv, som krandser Kjernene i 

 vore ostiandske Landskaber. Noget saa Goldt som ydre 

 Sulens Conglomeratklipper finder man neppe Magen til uden 

 paa Hniijeldene, og selv her maa man ofte stige hoit op over 

 Snegrænd sen foråt se saa nogne Klipper. Langt mindre 

 fremtrædende er Nogenheden paa Skiferoerne udenfor ydre 

 Sulen. Ogsaa disse mangle vistnok næsten ganske Træer 

 og Buske: men der er dog ikke saameget nogent Fjeld, og 

 mellem Lyngen blander sig adskillige andre Planter, saaat 

 Skiferoerne ved sit gronnere Plantedække allerede i Frastand 

 lade sig skille fra Conglomeratoerue. 



FJærlaiidsfJorclc^u 



er den vestligste af Sognefjordens större Arme. Paa Nord- 

 siden af Hovedljorden trænger den mellem de hoie Fjelde 

 i Balestrand ind til Foden af Justedalsbræen. Den trange 

 Fjord ligger med sit af Jokelelvene"") molkefarvede Vandspeil 



*) Naar Bræelvene stige over sine Bredder eller Fjorden i Flodtid 

 stiger, da afsættes en ikke liden Del af de opslammede Partik- 

 ler; naar Våndet atter synker, staa Planterne paa Stranden 

 ganske hvidgraae ligesom Planter, der staa ved en meget stovet 

 Landevei. 



