— 89 — 



Isbræ hænger sammen med selve Storbræen og er om mulig 

 endnu skjønnere end Suphellebræen. En brat Fjeldskraa- 

 ning straaler fra øverst til nederst i hele sin betydelige 

 Bredde og Høide af den reneste Jøkelis, og paa begge Sider 

 af denne uhyre Isstrøm hæve sig de vildeste Fjeldstyrtninger. 



IJrlaiids og ]¥æi*øfj ordens 



Omgivelser ere af en anden Charakter. Den bergenske 

 Fjordnatur fremtræder især ved Nærøfjorden i sin frygtelig- 

 ste Skikkelse. Hvor trang denne Fjord er, vil man begribe, 

 naar jeg fortæller, at der ved dens Bredder er et Sted, som 

 af Bønderne kaldes „Solløisa," fordi Solens Straaler her ikke 

 engang ved Midtsommertid formåa at trænge ned i Dybet. 

 De graahvide Klippevægge stige paa begge Sider af Nærø- 

 Qorden op til 4 — 5000 Fod, som oftest paa Grund af deres 

 Steilhed aldeles vegetationsløse. Fra Høifjeldenes evige Sne 

 udspringe talrige Bække og Smaaelve og falde udover disse 

 Styrtninger , dannende Fosse , hvoraf enkelte angives at 

 have et lodret Fald af indtil 2000 Fod. Nogle af dem blive 

 under Faldet opløste til Skum og hænge ud over Klippe- 

 væggene som et gjennemsigtigt Slør, der af Vinden føres 

 snart til den ene, snart til den anden Side. De skrækkelig- 

 ste Sne- og Stenskred høre her paa visse Aarstider, især 

 under Snesmeltningen, til Dagens Orden, og i Nærødalen 

 hænder det da undertiden, at Skred fra begge Dalsider 

 mødes i Dal bunden. Ved Sneskredene opdynges undertiden 

 Sneen i saadanne Masser i Dalen og ved Fjordbredderne, 

 at Sommervarmen, hvor stærk den end kan være, dog ikke 

 formaar at smelte dem, og saavel ved Nærøfjorden som i 

 Fjærland og andensteds i indre Sogn ser man derfor til 

 ikke liden Overraskelse selv i August og September Sne- 

 fonder, hvis Fod bogstavelig talt beskylles af Fjordens Bøl- 



