— 90 — 



ger. Om Fjeldskredenes Hyppighed vidne ikke alene de 

 vilde Urer af kjæmpemæssige Blokke, som man saa tit ser 

 i indre Sogn og især i Urland, som derfor ikke bærer sit 

 Navn med Urette, men ogsaa de Spor, Skredene efter- 

 lade sig paa Fjeldsiderne, hvorover de styrte ned. Disse 

 jjSkredløb" sees som lysere Striber næsten overalt paa indre 

 Sogns steile Fjeldsider. 



Syri^traiid, Sogndal og Hafslo 



høre til de mindst vilde Dele af indre Sogn. Syrstranden 

 danner i en betydelig Længde Nordbredden af Sognefjorden. 

 Her vige Høifj eldene tilbage og skjules af lavere Aase, som 

 med jevnere Skraaninger og iklædte en yppig Løvtrævege- 

 tation danne en smuk Baggrimd til de ved deres Fod langs 

 Stranden tæt liggende Gaarde med deres frodige Ågre og 

 Enge. Naturen er her mere lig den østlandske; det Samme 

 er ogsaa Tilfældet med den lille venlige Bugt ved Kaupan- 

 ger, i Hafslo og en Del af Sogndal, hvor man finder mere 

 jevnt skraanende Aase og betydelige Fureskove. 



Halene. 



Hvor Fjordene ende, fortsættes Revnerne i Fjeldmassen 

 som Dale. Disse Dale ere af en anden Natur end Østlan- 

 dets. Vandrige Elve, der hele Sommeren igjennem næres 

 afFjeldenes uudtømmelige Snemasser, gjennemstrømme dem 

 og danne i Regelen lige fra det Øieblik af, at de forlade 

 Fj eldregionen, indtil de naa Søen, et flere Mile langt, uaf- 

 brudt, skummende Stryg. Ferskvande høre derfor i indre 

 Sogns lavere Egne til Sjeldenhederne, og, hvor de findes, 

 ere de altid dybe og have ofte saa steile Bredder, at den 

 eneste mulige Passage gjennem Dalen for en Del maa ske 

 i Baad. I Sogndal, i Fortundalen, i Aardal, Lærdal og 

 Urland finder man Indsøer, der for en Del ligge tæt 



