~ 103 — 



den i de østligere Egne. Ilex og Taxus tilhøre udeluk- 

 kende de skovløse Kystegne og voxe i Urer og Klipperifter. 

 Under de steile Fjeldvægge langs Fjordbredderne og i 

 Dalene er der, som ovenfor sagt, især i indre Sogn en Over- 

 flod af Stenurer. Man maa vel skille mellem to Slags Urer. 

 Den første (feldspatrige?) har en blegere Farve og er i 

 høieste Grad ubotanisk. Den anden er blaasort (aiigit - 

 eller hornblenderig?), og naar Uren er tilstrækkelig gammel, 

 er Vegetationen i høi Grad afvexlende. Skjønt ogsaa disse 

 blaasorte Urer paa Frastand ofte se aldeles nøgne ud, saa 

 er det dog især i dem, at indre Sogns Flora udfolder sin 

 Rigdom, forudsat at Expositionen er nogenlunde heldig, og 

 i dem har jeg foruden flere sjeldnere Arter fundet mange 

 af de Lavlandsplanter, som indre Sogn har forud for ydre. 

 Da disse Urers Vegetation er meget charakteristisk, har jeg 

 forfattet en Liste over de der, (f. Ex. ved Lyster- og Sogn- 

 dalsfjorden), hyppigst forekommende Arter, hvortil herved 

 henvises*). Jeg har endog fundet en nogenlunde lignende 

 Vegetation i de høitliggende Urer ovenfor Vetti og Afdal i 

 Aardal (1700'). Hvis Urens Alder er tilstrækkelig stor, da 

 indfinder gjerne hine ovenfor nævnte ædlere Træsorter sig. ' 

 Lave Krat af Tum, Cotpneaster, Crajægus og en rig Afvex- 

 ling af Roseformer danne Begyndeisen til Kratdannelsen, 

 som i de ældste Urer har udviklet sig til frodige Løvskoye. 



Man pleier i plantegeographiske Skrifter i Regelen at 

 henføre Planternes Udbredelse i de forskjellige Høider til 

 visse Vegetationsgrændser, saasom Korngrændsen, de hyp- 

 pigste Skovtræers og Buskes samt endelig Snegrændsen. 



Denne Maade at behandle disse Forhold paa er fyldestr 



*) Se Tab. IV, 



