— 112 — 



Denne Synken af Vegetationsgrændserne i de vestligste 

 Egne vilde fremtræde endnn tj^deligere, hvis der ikke var 

 saa mange lokale Forhold, der udøvede sin ludfljdelse, 

 saasom Expositionen, Nærheden af større Bræer, Terrainets 

 Beskaffenhed o. 1.. 



Enkelte Grœndser^ saasom Furens og Bir kens ^ have ofte paa 

 selvsamme Sted i Tidernes Lob sænket sig betydelig. Dette har 

 man ofte paa vore Fjelde og i vore Fjelddale Anledning til 

 at observere, og alene fra Sogn kan jeg anføre mange 

 Exempler herpaa. 



Man finder ikke sjelden i Mj^erne tykke Kødder og 

 Stammer af Furetræer i Høider, hvor nu ikke længere noget 

 Spor af levende Fure viser sig. I Smeddalen paa Filefjeld 

 fiudes i 3000 Fods Høide saadanne Levninger*) af fordums 

 Fureskov i Myrerne. I 1839 fandt Professor Blytt i denne 

 Dal rimehgvis den sidste gjenlevende og nu sandsjnligvis 

 udryddede Furebusk. I Egnen ved Horungerne fandt jeg 

 i 1864 i en Høide af henved 3000' ovenfor Sætrene Rin- 

 gadden i Fortun to alenhøie Furebuske som de eneste levende 

 Spor af dette Træ. Paa samme Sted saa jeg tykke Stam- 

 mer i Myrerne-, her har altsaa forhen**) voxet anselige 

 Furetræer. Nu findes her ikke engang Birk ^ kun to smaa 

 Birketræer saaes i denne Egn hdt høiere oppe (3311'). 

 Birkeskoven forsvinder nutildags et Par hundrede Fod lavere 

 nede (2800'?). Forhen skal der i denne Egn efter Bønder- 

 nes Fortælling have været Birkeskov høit oppe i de nu træ- 

 løse Lier næsten til Oskarsvarden eller omtrent til 3500' o. 

 H. I denne Høide viser man Tomter efter Sætre, som man 



*) Cfr. Lindblom i Vet. Ak. Handl. 1839 pp. 269—270. 

 **) Den nuværende Furegrændse i Fortundalen falder flere hundrede 

 Fod lavere. 



