— 116 — . 



Egn. Her maa denne Virkning bidrage til at hæve Høide- 

 grændserne endmere. 



Nogen detailleret Skildring af Vegetationen i de for- 

 skjellige Høideregioner vil jeg ikke her forsøge paa at levere, 

 men kun henvise til den medfølgende Flora, hvor de enkelte 

 Arters Høideudbredelse ogsaa afhandles. I Tabel IV har 

 jeg opregnet endel af de for enkelte Regioner mest charak- 

 teristiske Arter. 



Ved at studere den medfølgende Flora vil man finde, 

 at Vegetationen paa Fjeldene har meget tilfælles med Vege- 

 tationen i Kystegnene. Naar man undtager de i Tabel II 

 opregnede Kystplanter og den egentlige Strandvegetation, 

 vil man se, at saagodlsom alle de Planter^ der gaa ud til de 

 vestligste Egne^ ere med Undtagelse af endel Ugræsplanter saadanne^ 

 som^ i det Mindste i de estligere Egne., ogsaa stige op paa Fjel- 

 dene. Hverken Hav- eller Fj eldluften synes altsaa at lægge 

 nogen Hindring iveien for disse Arters Forekomst, og derfor 

 ere de ogsaa de almindeligste af alle Sogns Planter. Andre 

 derimod taale hverken Havets eller Fjeldenes Klima. Næsten 

 alle de Lav landsp tanter^ som kun forekomme i indre Sogn^ ere 

 der bundne til de lavere Egne og stige ikke op paa Fjeldene, 



Men der er ogsaa en anden eiendommelig Overensstem- 

 melse mellem Kyst- og Fjeldvegetationen. 



For den, som førstegang botaniserer i det vestlige Norge, 

 er det paafaldende, at mange Alpeplanter allerede findes i de 

 laveste Egne. 



Selv Ilde ved Havet finder man Alpeplanter som Alchemilla 

 alpina, Arclostaphylos alpina, Salix herbacea, Hieracium al- 

 pinum, Bartsia alpina. Myosotis sylvatica, ßhodiola rosea, 

 Festuca o vina ß vivipara o. fl. a. i de laveste Egne^ hvor de 



