^ 123 — 



Høide ganske gulgråa af Cetratrier, Cladonier, Cornicularia 

 ochroleuca o. A. 



Førend jeg slutter, vil jeg endnu omtale Vegetationen 

 ovenfor Vidiegrændsen. 



I ingen Region fremtræder Naturkræfternes ødelæg- 

 gende Virkning paa Fjeldmassen stærkere end i det nærmest 

 nedenfor Snelinien liggende Belte fra 4500 — 5000' og paa 

 de af den evige Sne fremragende nøgne Tinder. 



Fra den smeltende Sne risle Snebække i tusindvis, og 

 Våndet trænger ind i alle Sprækker og Fordjbninger i Fjel- 

 dets Overflade, som i denne Høide ikke længere ved noget 

 sammenhængende Plantedække* beskyttes mod Temperaturens 

 og de øvrige Athmosphæriliers umiddelbare Indvirkning. 

 Temperaturen falder endog midt paa Sommeren om Natten 

 ofte under Frysepunktet. Våndet fryser og sprænger. 



I denne Høide synker derfor selv det haardeste Fjeld 

 hastig i Ruiner, og man kan ofte vandre milevidt gjennem 

 løse Urer næsten uden at se Spor af fast Fjeld. 



I disse løse Stenurer og i Randen af de bortvigende 

 Snefonder spire endnu nogle af Blomsterverdenens mest 

 haardføre Arter*) og friste i den kortvarige Vaar, som atter 

 snart afløses af Vinteren, en kummerlig Tilværelse, (mange 

 af dem sætte aldrig Frugt, enkelte ikke engang Blomst), 

 medens nogle faa andre just her synes at være i sit rette 

 Hjem og trives fortræffelig, saasom Ranunculus glacialis, R. 

 pygmæus , Andromeda hypnoides, Cardamine bellidifolia, 

 Luzula hyperborea, Poa laxa og n. a. 



Selv ovenfor Snegrændsen (5200')**) kan man finde 

 Steder, som paa Grund af en særdeles heldig Beliggenhed 



*) Se Tab. IV. c. 

 **) Den røde Sne har jeg ofte bemærket paa Sogns Snefonder, 



