om den rarme Blæsb Effect 61 



være af mcgen Vî^lîglicd ved ForMaring^cn af den varmc 

 Blæsts gode Virkning. 



Man skulde troe, at Lun Varmegrad af 2300^ C, 

 som de fra Kullets Overflade opstigende Gasartcr faac, 

 naar Trækul forbrændcr i atmosphærisk Luft, allerede 

 maatte være det sögte Mlaxîmum, da man ei slrax îndseer, 

 hvorledes denne Temperatur under de almindelige Om- 

 stændigheder skulde kunne overskrides i en Skaktovn. 

 Og dog forholder det sig saa. Vi have nemlig antaget, 

 at det forhrændende Kul ei havde nogen betydelig egen 

 Varmegrad, för det kom til Forbrændingen. Unægteli- 

 gen blive nu alligevel Kulstykkerne opvarmede til 

 en meget betydelig Grad, för de virkelig forbrænde. 

 Skjönt nemlig Kul er en meget slet Varmeleder, saa vil 

 det dog i en Tid af flere Timer, som forlober, medens 

 det nedsynker fra Gigten til Ovnrummets hedeste Sted, 

 kunne antage næsten fuldkommen den samme Temperatur, 

 som Gasarternes Blanding i dels Omgivelse. Man er 

 altsaa berettiget til at antage: at Kul, som forbrænder i 

 Ovnrummets hedeste Sted, allerede för Forbrændingen 

 havde en Temperatur af omtrent 2300 C. Dette maa 

 naturligviis bidrage til Udviklingen af en endnu betydeli- 

 gere Varmegrad. Beregningen af denne Varmegrad kan 

 udföres ganske efter de samme Principer, som bleve an- 

 vendte ved Beregningen af den Temperatur, som opstaaer, 

 naar Trækul af almindelig Temperatur forbrænder i al- 

 mindelig varm Luft^ For Kortheds Skyld vil jeg her 

 alligevel betjene mig af nogle Formler, som aldeles ere 

 baserede paa hine Principer. 

 Kalder man: 

 1) Det forbrændte Legemes Atomvægt ... 35 

 (hvorved Surstoffets Atomvægt antages = 1) 



