128 Tt. Scheerer 



Itan sees af Grubens nuværende Form. De rigfcrc Dele 

 af dette Nyre ere alle afbygg^ede, og Gruben staacr for- 

 ladt. Ved de betydellg^e Halde, der lîgg^e omkring den, 

 faaer man Imidlertid et ßegreb om Nyrets forrige Sam- 

 mensætning. Det har været en Blanding af Magnetjern- 

 sleen med grön Hornblende, Quarts, tæt Tballit (Pista- 

 cit), bruun og guul Granat. I mindre Partier optrædc 

 endvidere: violblaa Flusspatli, Lievrit, Svovlkiis, Kalk- 

 spath og Asbest (Berglæder)» De fleste af disse Mine- 

 ralier ere altsaa saadanne, der meget byppigl pleie at 

 ledsage Jernertserne haade i Sverige og Norge j og som 

 sandsynligriis tildeels skylde Jernertsens Nærværelse deres 

 Oprindelse. Lievriten sees næsten overalt i Berörelse 

 med större eller mindre Quarts- og Kalkspathmasscr. 

 Magnetjern, som kom i Berörelse med begge disse Ma- 

 terier, kunde meget let (saasnart ei andre Bestanddeles 

 Mellemkomst forhindrede det) omdannes til kiselsuurt 

 Jernoxyd-Oxydul med kiselsuur Kalk^ og dette er Liev- 

 ritens Bestanddcle. Havde derimod ogsaa Talkjord, Al- 

 kalier o. s. v. været tilstede, saa er det rimeligt, at disse 

 vilde have forhindret Lievritens Dannelse. 



2) Langgangs -Gruben. Her har man afbygget en 

 meget smal (undertiden kun eet eller et Par Skridt bred) 

 men henimod 600 Skridt lang Magnetjcrnsteenmasse, som 

 med sin Længdedircktion fölger de vertikale Gneiskikter, 

 og fölgelig har et Strög i nærved hor. 12. Herefter at 

 dömme, synes Ertsmassen altsaa at have havt Formen af 

 et med Gneis-Skikterne opreist Leie. At det imidlertid 

 ei har været Tilfældet, sees ved dens Udstrækning i Dyb- 

 den, som paa mange Steder kun har været meget ubety- 

 delig (neppe en Alen) og tillige meget foranderlig. Det- 

 te Forhold viser Fig. 2 Tab. IV nærmere. Linien a forestiller 



