136 Th. Scheerer 



Steder indtager Quarlseiis Plads î almîndelîg', ikke ^liin- 

 merrîg Gneis. 



Paa Hancholmen i Gorporalssnndct«, omtrent 1 Miîl 

 fra Tvedestrand, fandl jcgf et gpadolinîtagtîgt Minerai. Det 

 forekommer i en granîlîsk Masse i Gneisen« Paa nogle 

 Punkter ligner denne Masse en Ganjj^ betrag^ter man dea 

 derimod i sîn Heelhed, saa vil man let overbevise sigp 

 om, at den ei bærer Præget af en udfyldt Sprække. 

 Figf. 6 Tab. IV viser dens Gonlourer. Jeg troer ikke, at 

 Pfogcn vil nægte, at Anordningen af denne Granit langt 

 sandsynligere maa være skeet ved chemiske end ved me- 

 cbaniske Kræfters Virkning. 



Paa Veien fra Tvedeslrand til Næs Jernverk foran- 

 drer de steile, tifdeels ampliiboIi(iske Geisskiklers Strög' 

 sig* efterliaanden fra bor. 4^ til hor. 2. 1 Nærheden af 

 Næs Jernverk bliver Skiktnigen mere og mere utydelig, 

 iudlil den igjen opfræder ved Næs omtrent i bor. 12, 

 med nogle Afvigelser, og* ved de lælved liggende Solberg- 

 Gruber i hor. 3 — 3^. Underveis saae jeg* flere granitiske 

 Vdsltilninger, men uden fremmede Mineralier. 



Den interessanteste og rigesle af de lil INæs Jernverk 

 hörende Gruber er Solberg-Gruben. Den er ikke dreven 

 som Dagbnid, men bestaaer i en vel udfört virkelig* Gru- 

 hedrift. Grubens Dybde er omtrent 90 Favne, hvoraf 

 nogle og 70 Favne ligfge under Stollen. Det Indre af 

 Solberg -Gruben bestaaer for en stor Deel i en Kjede 

 af uregelmæssige, lildeels meget store Rum, der bevise 

 hvor «regelmæssigen Magnetjernstenen, i del Ilcle taget, 

 har været fordcclt i Gneisen. Paa Steder, hvor man först 

 nyligen havde mineret, og bvor Fjeldmasscrnc viste sig 

 med frisk Brud paa Grubevæggene, kunde man med störste 

 Tydelighed erkjcnde, at Jerncrtsen Jigp et Netverk eller 



