142 Th. Scteerer 



liar været den mægtig-ste i det hele arendalske Ertsfeldt. 



Den store Grnbeaabning er nedbrudt i en Bjergryg", som 

 Jigger i lîort Distants nordvestlig fra Byen. Dagbruddet 

 bar overalt med sin Dybde naaet Niveauet af det Ter-? 

 . rain, fra hvilket biin Bjergryg opstiger, og naar man der- 

 for, gjennem en meget kort Stoll-Aabning, træder ind i Gra- 

 ben, saa befinder man sig strax paa dens Bund, Det er 

 et meget imponerende Syn at see sig omgivet af de 

 lildcels visl meer end 100 Fod hoie, lodrette Grubevæg^ 

 ge, der indesluttc et Areal af nogle 100 Fods Længde 

 og miodst 50 — 60 Fods Brede. Jernertsmassen skal paa 

 flere Steder bave ha vt en tWægtighed af omtrent 8 Favne. 

 Mod Grubens ene Ende bar Ertsen ei været saa rigtindsprengl 

 som paa andre Steder, og man bar derfor ladet en stor 

 Masse af Bjergartenuændsct, som nu, omtrent i Bruddets hal- 

 ve Höide, hvælvcr sig lig en slor Broe over Gruben. Det 

 Forste, som her paafaldcr den mineralogiske lagttager, ere 

 tre parallele lyse Striber, der fra forskjellige Steder af 

 Grubens Bimd, under en Vinkel af omtr. 30^, stige op paa 

 Grubens ene længere Væg, og efter at have passeret 

 Grubens kortere (öslre) Side, under samme Vinkel sænke 

 sig ned igjen paa den modsatte længere Grubevæg. Dette 

 Phænomen hidrörcr af 3 Grauitgange , der, forsaavidt 

 Oiet kan skjönne, i fuldkommen Parallelismus med hver- 

 andre, i Distantser af kanskee 40 — 50 Fod fra hverandre og 

 under et Fald af 30®, stryge tvært over Gruben, hvis Læng- 

 dcdirektion omtrent ligger i Öst og Vest. Her kan ei 

 være Tale om Udskilninger^ dette maa virkelig være ud- 

 fyldte Spalter, om ogsaa deres mere horizontale end ver- 

 tikale Bcskafrcnhed ei skulde være en saadan Anskuelses- 

 maade ganske gunstig. Intetsteds findes her hine for 

 Aareudskilningerne saa cbarakteristislie Forgreninger eller 

 Sammcnæltninger med Sidestcnen^ disse Granitgange 



