152 Th. Scheerer 



Spben» Krystallen lod sîgp rîdse med en Staaispids. 

 Dette Kjeudetegn er alligevel neppe ganske sikkert, da 

 enkelte Zirkonkrystaller, der Lave cl Slags forviltret (meo 

 dog glindsende) Overflade, ogsaa kunne ridses. 



Ikke langt fra IVæskiil-Gruberne, paa en Odde î Nær- 

 heden af Gaardcn Franzliolmen (sydvestlig fra hine Gru- 

 her, tæt ved Salteröc) findes folgende interessante For- 

 holde, som Fig, 10, Tab. IV, nærmere angiver. 1) g, g . . . 

 Gneis med Hornblcndstriber, der licntydc paa en lodret 

 og i bor, 4J slrygende Skiktning. 2) ii, u . . . cn'gangagtig 

 Udskilning af Granit, som bestaaer af lys Feldspalb, Quarts 

 og mörk Glimmer. 3) b, b . . . en Gang, hvis Udfyld- 

 ning bestaaer af den samme basallagtige eller melanitpor- 

 phyragiige Masse, som optræder i Aslaks-Gr. Gangens 

 Mægtighed er paa det aflegnede Sted 16 Fod. De store 

 af Gangmassen indeslultcde Brudstjkker, der fremrage 

 over den let forvittrende Gangart, indebolde deels kua 

 Udskilningsgraniten, deels denne og Gneisen. Et tydeli- 

 gere Gangpbænomen, hvor nemlig en Gangmasse viser 

 sig som virkelig S pal te-Udfyldning, vil ei let kunne sees. 

 Tænker man sig Gangmassen tilintetgjort, og Gncisvæg* 

 gene fra begge Sider sammenklappede, saa passe Brud- 

 slykkerne næstcn nöiagtigen sammen og den hele Spalte 

 er lukket. Hvor forskjelligt fra en saadan Gang oplræde 

 de - gangagtige Ildskilningsmasscr! Uagtet deres tildeels 

 fuldkommen skarpe Sidevægge seer man intetsteds, at no- 

 getsombelst Slags mechanisk Vold har indvirket paa 

 den Bjergart, i hvilken de optrædej de gjennemsvær m e 

 Gneisen, men de gjenncmbryde den ikke. Her paa dette 

 interessante Sted, hvor en saadan gangaglig Udskilning 

 krydses af en evident Spalte-Gang, kan man paa det Ty- 

 deligste iagttage det Afvigendc i Charaktcrerne af disse 



