156 TL Scheerer 



§aavel Hornblendestriberne h^ h^ soiu og^saa h^ L^ ccn<'' 

 gang^ have været sammenhængende, og^ have dannet et 

 Continuum^ paa samme IHaade^ »om det med Hornblende- 

 strîben h endnu er Tilfældet. Dette forrig-e Sammenhæng^ 

 bliver endnu mere indlysende ved de lysere farvede, stri- 

 bcformig^e Parlier x, x, x, . , , der optræde midt i Horn- 

 blendestriberne» Jeg hjender ingen anden Maade, paa 

 hvilken man kan tænke sig Mullgheden af en saadan 

 Gneisstruktur, uden at antage: at Gneisens Masse, 

 selv efter allerede indtraadt Skiktdannelse^ 

 endnu var blöd, og at lokale Bevægelser maae 

 have existeret i den blöde Gneis, der kunde be- 

 virke Boi ning er og Sönderrivelser i Skiktnin- 

 gen. Den samme blöde Tilstand i Gneismassen er man 

 nödsaget til at forndsætte, saasuart man antager Udskil- 

 ningernes Masse for et transporteret Material. Og til 

 det Sidste bliver man nödsaget, saasuart en saadan Masse 

 indeholdcr Bestanddele, der ere aldeles fremmede for 

 dens Omgivelser. £n Transmutation kunde her rigtignok 

 ogsaa antages 3 men det synes mig, at man til et saadant 

 Forklaringsmiddel kun tor tage sin Tilflugt, naar alle 

 övrige Udvcie ere lukkede, som t. Ex. turde være Tilfæl- 

 det ved Dannelsen af flere Afterkrystaller. 



.Omtrent ^ Miil nordvestlig for Buöens omtalte Steen- 

 brud ligger, tæt ved Gaarden Pfarestöe paa Flagstadöen^ 

 et endnu betydeligere Steenbrud, hvor der ligcledes bry- 

 des Quarts til den kjöbenhavnske Porzellainfabrik. Her 

 er den störste granitiske Udskilningsmasse, jeg hidtil har 

 seet i Norge. Den staaer i Forbindelse med mange 

 andre Udskilninger af lignende Art, der, saa at sige^ 

 gjennemvæve Gneisen paa store Strækninger i IVarestöe's 

 Omegn. Ued Steenbruddet faaer man et meget Instruktirt 



