188 Scheerer og Langberg 



gjorde fuldkommen, at denne Gasart el var forbaandcn i 

 de af ham undersögte Giglgaser. Rigtignok kan de 

 brændbare Gasers Mængde ei bestemmes med saadan INoî- 

 agtighed ved den eudiomelriske Analyse, som Qvælestof- 

 fets og Kulsyrens. Den simple ßelraglning af de Form- 

 ler, ved hvilke de relative Qvantileter af Kuloxyd, Grii- 

 begas og Vandstof blive beregnede, er allerede nok til 

 at gjöre denne ringere Grad af Sikkerhed indlysehde» 

 Medens der nemlig lil Qvælestoifets Bestemmelse kun ud- 

 fordres een lagttagelse (een Aflæsning paa Eudiometeret, 

 Barometeret og Thermomeleret) og til Kulsyrens to af 

 dem, behoves der til Grubegasens Bestemmelse 5, lil 

 Vandstoffets ogsaa 5 og til Kuloxydets 6 lagttagelser, 

 ]>Ien paa den anden Side synes det ogsaa meget usand- 

 synligt, at Bunsen's, Heine's og vore Angivelser af for- 

 baandenværende Grubegas alene skulde beroe paa Feil i 

 Analyserne« Disse burde dog isaafald, lige saa let som 

 de den ene Gang gave et Plus, en anden Gang have 

 givet et Minus, og det absurde Resultat af en negativ 

 Qvantitet Grubegas maatte have været en Folge deraf, 

 Derimod have baade Heine og vi ved enkelte Analyser 

 noiagtigen fundet Grubegas, hvilket noksom beviser, at 

 ingen constant Feilkilde kan være forhaanden, som stedse 

 bevirker, at Grubegas bliver fundet, hvor der ingen er. 

 Dersom altsaa, hvad vi ei betvivle, Fbelmens analytiske 

 Resultater ere rigtige, saa bliver ingen anden Udvei aaben 

 end den, kun i de af Bunsen, Heine og os, men ikke i 

 de af Ebelmen undersögte Gigtgaser at antage Tilstede- 

 værelsen af Grnbegas» Man behöver nu ikke at.spörge, 

 hvorfra Rulvandstoffet da skulde være kommet i de först- 

 nævnte Gaser, men tværtimod maa der spörges, hvorfor 

 Kullene i Clerval-Masoynen ei udviklede Grubeg^s, idet 



