ved de scandinavislie IVatiirforskercs 3Iö(]c &c. 281 



parallel Sl;ikliiinp,'on, — dc fra Iivcrandrc skille Rjcrgpar- 

 tier bevæge sijf mod liveraiidrc, og: Frictions-Kreecicp, 

 slet ikke allid af ringe ulæ^jliglied, dannes paa Spaltnings- 

 stederne. Mnligt allsaa, at den onilalte BrndstjklavBjerjv- 

 art lier ikke fortjener al komme i Bctraglnlng» * Den af 

 INaumann i Christiansands-Slift kemerkede Granit-Dildning^ 

 med Gneisfrag menter (Beilr. , I, 89) skal Forf. cndnti 

 mindre beraahc sig paa. Heller er den ovenberörle med 

 Cong^lonieratcr opirædende Telicmarkiskc Grnppe at bringe 

 i Erindring*, som ifolge det derom Anförte dog* virkelig; 

 ligesaa gjerne kan ansees som et sidste Tillæg- til Bild- 

 ning^erne i den store Gueisformalion, som et forste Led 

 af Overgangsformalionerncs Grnppe. Betræffende Alt 

 delte ere imidlertid videre Forskninger at oppebie. Ikkun 

 den Bemerkning' er fortiden i sin Orden, at man vistnok 

 bör knnnc vente al finde tydelige Brudstykke-Bildninger *) 

 lig^gende endog* midt iniellem Territoriets meest normale 

 Sammensætnings- Stykker nnder saadannc ForhoJde, at 

 ogsaa disse af Fragmenter bestaaende Jllasser selv kunne 

 blive at lienregne ill Gruppens normale Bjergarter. 



Ang;aaendc Forekomsten af organiske Bester i Terri- 

 toriet, da maa den vel ansees som mulig, men kun liden 

 Sandsynligbcd bar den, og; slet ikke kau sammes virkelige 

 Paaviisniug* fordres for at godtgjöre Rigtigbeden af deo 

 Forestilling", ifolge b^ ilken denne nu meest af krystalliniske 

 Skifere bestaaende Gruppe er at benreguc til de normale 

 Formationers Bække. JNaar vi belænke, al Forsleningerne 



») Vœsenllijïcn forskjellige fra disse crc jo Lcerskifer-Bildningerne 

 dog kun ved rragmenternes Lideulicd. At Ingen endnu lioldcr 

 fast ved den urimelige Idee om en Urleerskifer, maa vel 

 kunite antages. 



