ved de scandinavislic IVaturforsLeres Mode &c, 283 



ret liirrt'tlsstillcndc, naar vi ncdciifoi Ovcrj>an{[slidcnsIilasse 

 cndiiii kiiiidc etablere eu Afdeliiiy for sedimeiitaire 4y«rg- 

 arter fra del Tidsrum, der gik foriid for det organiske 

 Li\s ßi'gyiidelse. Grændsrii for Overgangstidens BiJd- 

 uinger mod denue Afdeling vilde herefter ligefrem være 

 givel med de förste forsteningsförende Lag. — Geologcriie 

 ville kanskee allersnarest \ed del nærmere Bekjendtskab 

 med deu store nordiske Gneisformation finde sig* foran- 

 ledigede til at vedlage en HIassilicalion som den nysanly- 

 dede. lallefaid anseer Forf. som vi^l, at iblandt dem, 

 som med os skulle erkjende denne Formatio'n som fra 

 först af dannet paa samme Maade som de senere tilkomne 

 I^ormalgrnpper, vil dog Ingen tænke paa at forene deu 

 med Overgangsgruppen *) eller ikkun ansee di^n som et 

 Tillag til denne. 



Ved Overveielserne herover ^il det ubyre Onifang af 

 de Masser, deu indbéfatter, ogsaa udgjöre el vigligt 3lo- 

 lueut. Del er til Betraginingeu af denne Gjenstand, vi 

 just nu \ille gaae over. 



Kunde man paa ethvert Sted paa Jorden komme dybt 

 nok ned og idetmindste til deu fællcs Basis for alle de 

 nyeste og nyere Formatiooer, Overgangstidens iberegnede, 

 saa vilde man kanskee overalt finde el Terrain ligt det 

 især af Gneis bestaaende, som ligger blottet i saa store 

 Slrækuinger af vorl Norden. Delte sidstnævute Terrain 

 skulde da isaafald, ogsaa efter vor Anskuelse om samme, 

 egentligen kunne tillægges en Udstrækning forlsat rundt 

 om hele Jordcu. Dog, del være hermed som det vil, vi 



Ï) Vi sigte, som man seer, til den Idee af en berömt en^^elsk 

 Geolog, at de «eldste lirystalliniske Skifere ikke tuide være at 

 adskilte Ira Overgangstidens iörste liildninger» 

 IV. 3 S 2 



