veil (le scandinavîsLe IXaturforsIieros 3Iö(le &c» 287 



A1miii(1cli{>;lio(I cre island (îl at l)r{>ril)C Indsliydnm^js- 

 Pliæiioincnorno, give tic, som sar;-!, ogsaa kraftig- Paainîn- 

 dclse om Forsigtig-liod just ved Behandlingen af den her 

 foreliggende specielle Opgave, 



Den Forudsætning, at, livis îlîke Dyhet af Gneisfor- 

 mationen var Iiöist betydeligt, maaltc man rimeligviis 

 inden de vidtstrakte Rnm, livori den ligger blotfet, paa 

 et eller andet Punkt see dens Grundlag stikkende op 

 igjennem samme, kan ogsaa uden stor Vanskellghed vises 

 at være «lijemlet. Vi behove forsaavidt hiot at tænke 

 paa Overfladeforholdet ved det store Gneisterritoriuni 

 selv, et Landskab , der med de opreiste eller indstyrtede 

 Skikler, det allesteds fremstiller, just kunde synes al maatte 

 være det muligst ujævne, at maatte vexle ideligen med 

 granske lave Steder og meget slore Höider» IVaar her 

 iielop det modsatte Forhold existerer, saa er vel heller 

 Intet iveien for at kunne anläge, at ogsaa det Underlig- 

 gende har en nogenlunde plan Överilade. Hermed strider 

 ingenlunde den ovenfor fremsatte Bemerkning, at der 

 maa have været saavel höit som lavt Land dengang, da 

 Materialet til den store Gneisformation afsatles^ thi i 

 Tidernes Loh bliver det Hoie lavt og* omvendt. Blandt 

 de flere 3iidler, hvorved JXaturen bevirker delte, er frem* 

 forait den merkværdige Bevægelighed af Jordyden at 

 erindre, hvorved hele store Strækninger langsomt stige, 

 medens andre sænke sig*. Saaledes kunne alle Steder 

 efterhaanden komme til at belægges med nye nepluniske 

 Bildninger, og^ saaledes er vel den egentlige ürfjeldgrund 

 forlængesiden overalt bedækket og^ for beslaudig unddra- 

 get al umiddelbar lagttagelse. 



Blev ved vore förste Overveielser angaacndc Gneis- 

 formationens D\b den Anskuelse frcmlcdet, at dette 



