ved (le scan(linavisl;e Naturforslîcrcs Mötle &c. 289 



I (Ici Förf. her slutter disse INoJitser om vor store 

 Gnclsforinatioii , l;aii Uim il;l;c lade være at udtalc tleii 

 Ovcrhcviisninp;, at ct j>rnntli[»t Sdidiiiin af dcnnc vigfijjc 

 Jordbygniiigsdecl j>;aii-l;c vist ^il blive Iiöist lunnende, oj;; 

 det i mere end eet Henseende, Det J;an il;ke feile, at 

 fVa det nye Slandpnnld, som saaledes shal blive vundet, 

 vil üdsinten aabne sig' til en nbyre, men alligevel forhen 

 af Geologerne ikke erkjendt Jordepocbe , li{>gende umid- 

 delbar füiud for Overgangs-Perioden, men i ubekjendt 

 Afstand ef(er den Tid, bvori Dannelsen af den forste 



st 



fasle Jordyde er at sæl te. 



Cliristiania- Territoriets ^^abnorme" Bjcrgarler» 



Det er vislnok rigtigt Iivad man bar sagt om Chri- 

 stianias Omgivelser, at de ^Jiöre til de vigfigste Steder 

 for en hecl Rækkc afalmindelige Anskuelser i Geologien". 

 Det er rigtigt, at ^^af von Buch' s og Hausmann's 

 lagttagelser paa disse Sleder fremgik Omvællningen af 

 Werners geologiske Lærebygning, og at d er Begyndeisen 

 til de Anskuelser er at söge, som forliden almlndelig.sl gjældc 

 i denne Videnskab'^ ^). — Allermindst skal Sandheden 

 lieraf blive bestridt af nærværende Forfatler, der er sta- 

 tionneret paa denne klassiske Joidbund, og som vel idet- 

 mindste ikke skal kunne tillægges den Hensig t i nog en 

 Maade at ville skade dens Berömmelse. 



Alligevel troer han at burde gjörc opmerksom paa, 

 at den Fremmede, som begiver sig hid for al see saa 



Jahrbuch für wisscnsch. Kritili, 1839, IVo, 104, 



